СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/2406/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича (вх. № 626Д) 
на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі № 917/2406/25, ухвалене в приміщенні Господарського суду Полтавської області (суддя Киричук О.А.), повний текст якого складено 16.03.2026 
за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго”, місто Полтава 
до Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича, Полтавська область, місто Кременчук 
про стягнення 157 035,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі позов задоволено повністю; ухвалено стягнути з Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” 130 321,81 грн. основної заборгованості, 641,58 грн. пені, 6 303,62 грн. 3 % річних, 19 768,04 грн. втрат від інфляційних процесів, 2422,40 грн судового збору.
Фізична особа-підприємця Тищенко Валерій Анатолійович звернувся до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний Суд” з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” до Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича про стягнення 157 035,05 грн.; допитати в якості свідка Марченко Ігоря Володимировича (ІПН НОМЕР_1 ), який може підтвердити схоронність пломб 11024989, 11024990 станом на 2025 рік.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
На думку апелянта, обов`язок зі сплати вартості житлово-комунальних послуг виникає лише за умови фактичного отримання та споживання послуги. Позивач не довів факту постачання теплової енергії саме до належного відповідачу нежитлового приміщення. 
Апелянт посилається на акт технічної перевірки тепловикористовуючих установок від 09.02.2016, відповідно до якого опалення приміщення було відключено, а встановлені пломби підвищеної надійності № 11024989 та № 11024990 не порушені. 
Відповідно до акта технічної перевірки №360 від 19.12.2025 встановлено, що нежитлове приміщення має відокремлену систему опалення та окремий вхід. 
Апелянт зазначає, що суд не врахував факт існування пломб на запірній арматурі, хоча їх наявність підтверджується актами перевірки та фотоматеріалами. Жодного втручання в систему теплопостачання відповідачем не зафіксовано. 
На думку апелянта, нарахування за Методикою розподілу №315 є неправомірним без врахування факту, що через опломбування теплова енергія фізично не могла надходити до приміщення відповідача. 
На думку апелянта, позивач здійснив нарахування за повним тарифом для нежитлових приміщень, хоча послуга опалення фактично не надавалася, що свідчить про безпідставність розрахунку боргу. 
Апелянт посилається на особливості функціонування системи теплопостачання м. Кременчука після руйнування ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» внаслідок ракетних ударів та передачі майнового комплексу іншим суб`єктам. У зв`язку з цим, на його думку, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» неправомірно застосовувало тарифи, які не відповідали законодавчим обмеженням та фактичним умовам теплопостачання. 
Апелянт зазначає, що він не подавав заяви-приєднання, не підписував договір та не здійснював оплату рахунків, а тому відсутні підстави вважати його стороною договірних відносин із позивачем. 
Окрім того, апелянт просить допитати свідка Марченка Ігоря Володимировича, який, на його думку, може підтвердити збереження та непошкодженість пломб №11024989 і №11024990 станом на 2025 рік. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі № 917/2406/25; призначено розгляд справи № 917/2406/25 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича на рішення господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту. 
16.04.2026 на адресу суду з Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи № 917/2406/25.
24.04.2026 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.
Зокрема, в обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на наступне.
Враховуючи, що нежитлове приміщення відповідача знаходиться у житловому будинку № 26 по вул. Бойка у місті Кременчуці, який є двоповерховим, обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення визначався спрощено, як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку, що складає - 25% від загальноспожитого обсягу. Отриманий обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку, розподіляється між усіма власниками приміщень (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням) пропорційно до опалюваних площ їх приміщень. В матеріалах справи відсутні документальні докази, як того, що на кранах в нежитловому приміщенні відповідача пломби взагалі встановлювалися, так і їх наявність у період заявлених позовних вимог. Надані до відзиву на позов фото, не є належними доказами та не можуть бути прийняті судом на підтвердження факту опломбування, яке фіксується відповідним актом суб`єкта господарювання. При цьому, відключення нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не здійснювалося. Разом з тим, відключення приміщення і пломбування запірної арматури – це різні заходи, хоча обидва можуть бути використані для припинення постачання ресурсу. Для здійснення нарахувань на підставі показників індивідуального (розподільного) засобу обліку теплової енергії, споживачам необхідно дотримуватись правил користування індивідуальними засобами обліку води, а саме: індивідуальні засоби обліку теплової енергії обов`язково мають бути прийняті на абонентський облік надавача послуг, опломбовані надавачем послуг, вчасно повірені, а їхні показники щомісяця мають передаватись до теплопостачальної організації. починаючи з листопада 2022 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії на лівобережній частині м. Кременчука від джерела Кременчуцької ТЕЦ. Однак , жодних звернень до позивача, як виконавця відповідної послуги, щодо прийняття на абонентський облік індивідуального (розподільного) приладу обліку теплової енергії, встановленого в нежитловому приміщенні відповідача по вулиці Вадима Бойка, 26 у м. Кременчуці не надходило. Таким чином, лише згідно акта від 19.11.2025 вузол розподільного обліку прийнятий на абонентський облік ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», що може мати жодних наслідків для попереднього надавача послуг. З огляду на викладене, нарахування плати за спожиту послугу за показниками індивідуального (розподільного) засобу обліку теплової енергії, який не прийнятий на абонентський облік та/або неповіреннй, не передбачено діючим законодавством.
01.05.2026 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він вважає, що позивачем пропущений строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Судова колегія з цього привод зазначає наступне.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, зокрема, учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту. 
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
За змістом частин 1, 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. 
Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 отримано позивачем 08.04.2026 о 21:54 год., про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку учасникам справи електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у даній справі).
Отже, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 вважається врученою учасникам справи, в тому числі і позивачу 09.04.2026, відповідно, останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу для позивача було 24.04.2026 включно.
З огляду на викладене, перебіг процесуального строку почався 10.04.2026, а закінчення 15-денного строку, припадає на 24.04.2026, що свідчить про дотримання позивачем строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що подання відзиву на апеляційну скаргу є процесуальним правом учасника справи, реалізація якого спрямована на забезпечення принципів змагальності сторін та повного і всебічного з`ясування обставин справи.
Згідно із статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.
Основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів; проведення ремонтів обладнання теплового господарства. ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” є підприємством комунальної форми власності.
ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі ліцензій: 1) виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії); 2) транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; 3) постачання теплової енергії, що були переоформлені на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 739 від 06.06.2017. 
Підприємство внесено до ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області під номером 52 (https://www.admpl.gov.ua/page/administrativni-poslugi-licenzuvannya).
Згідно Статуту ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів; проведення ремонтів обладнання теплового господарства. ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” є підприємством комунальної форми власності.
В розумінні пунктів 3, 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства “Полтаватеплоенерго”, є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води.
На офіційному веб-сайті ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”, за посиланням: http://te.pl.ua/spozhivacham/yuridichnim-osobam/dogovr-pro-nadannya-poslug-yuridichn-osobi/, позивач опублікував Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та порядок його укладення.
З матеріалів справи убачається, що відповідач - ФОП Тищенко Валерій Анатолійович є власником нежитлового приміщення (адміністративне приміщення), площею 54,7 кв.м., яке знаходиться у багатоквартирному будинку № 26 по вулиці Вадима Бойка у місті Кременчуці, на підставі свідоцтва про право власності, САС № 712518, 01.03.2010, видане Кременчуцькою міською радою Полтавської області.
Будинок, в якому знаходиться зазначений об`єкт нерухомості відповідача у справі, підключено до системи постачання теплоенергії, яка обслуговується позивачем.
Вказане підтверджується відповідними Актами перевірки системи теплопостачання про подання теплоносія до житлового будинку за вказаною вище адресою у зв`язку із початком опалювального періоду та про припинення подачі теплоносія у зв`язку із закінченням опалювального періоду (опалювальні періоди 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025). 
01.10.2021 набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021, якими затверджено типові публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води.
Відповідно до приписів частини 5 статті 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
За посиланням позивача, співвласники багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Кременчук, вулиця Вадима Бойка, 26 не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про вибір моделі договірних відносин протягом 30-деного строку з моменту опублікування відповідачем відповідно до вимог Закону України “Про житлово-комунальні послуги” індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Виходячи з викладеного, взаємовідносини між співвласниками багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Кременчук, вулиця Вадима Бойка, 26, в тому числі і з боржником, як власником нежитлового приміщення за зазначеною адресою, з 01.12.2021 врегульовано Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води, який є публічним договором приєднання і опублікований на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/.
Отже, відповідач є суб`єктом користування послугою постачання теплової енергії (споживачем), яка надається ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”.
Індивідуальному договору присвоєно № 4902.
Предметом даного позову є стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію, спожиту останнім на підставі типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (надалі - Індивідуальний договір). Оскільки на переконання позивача, взаємовідносини з відповідачем, як власником нежитлових приміщень за зазначеною адресою врегульовано саме Індивідуальними договорами.
За твердженням позивача, починаючи з листопада 2022 позивач надає послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідачу. За вказаний період, що охоплюється загальним періодом з 01.11.2022 по 31.03.2025, позивачем у справі складено Акти приймання-передачі наданих послуг з постачання теплової енергії та виставлено рахунки на оплату на ту ж саму суму.
Позивач зазначає, що відповідачем не виконано свого обов`язку щодо проведення оплати спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 31.12.2022 по 31.03.2025, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача за надані послуги в сумі 130 321,81 грн.
Крім того, враховуючи прострочення відповідачем оплати наданих послуг, станом на дату звернення до суду з позовною заявою позивачем нараховано за період з 01.11.2024 по 31.08.2025 - 641,58 грн пені, за період з 02.01.2023 по 31.08.2025 6 303,62 грн 3% річних та за період з січня 2023 по серпень 2025 19 768,04 грн інфляційних витрат, що разом становить 157 035,05 грн.
Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Полтавської області.
16.03.2026 Господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Взаємовідносини між сторонами спору регулюються Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України від 09.11.2017 № 2189 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон).
Відповідно до статей 5, 12 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема - послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги (ч. 5 ст. 13 Закону).
Згідно з умовами Індивідуального договору, договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу.
Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті http:lubnyteplo.com/ua. Виконавець має право змінити умови договору. У разі зміни виконавцем умов, крім зміни ціни договору, вони вступають в силу через 30 днів з моменту розміщення змінених умов на офіційному сайті http://te.pl.ua/, (п. 1., п. 2, Індивідуального Договору).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, в тому числі, шляхом розміщення інформації чи документу у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (ст. 641 ЦК України).
Отже, враховуючи факт опублікування позивачем тексту договору на власному офіційному веб-сайті, то позивач зробив офіційну пропозицію про укладення Індивідуального договору.
Водночас якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ст. 642 ЦК України).
В свою чергу, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 Індивідуального Договору).
Таке ж положення містить п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022).
Отже, належними обставинами на підтвердження укладення відповідного договору мають бути будь-які з перелічених дій: підписана споживачем (боржником) заява-приєднання, сплата рахунку за надані послуги чи факт отримання послуги.
Крім того, відповідно до пунктів 17, 19, 20 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (надалі Правила ПКТЕ), для обліку, відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, що відповідають вимогам законодавства про метрологію і метрологічну діяльність. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію.
Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують подання відповідачем заяви-приєднання чи сплату рахунків за надані послуги та враховуючи обставини справи, зокрема підключення житлового будинку за адресою: м. Кременчук, вулиця Вадима Бойка, буд. 26 до системи постачання теплоенергії, яка обслуговується позивачем, наявні правові підстави вважати, що факт приєднання відповідачем до Індивідуального договору підтверджується фактом отримання ним послуги від позивача, що свідчить про укладення між сторонами спору Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Враховуючи відсутності будь-яких доказів з боку відповідача на підтвердження виконання умов Індивідуального договору про оплату наданих позивачем послуг, відповідач є таким, що порушив умови договору в частині оплати наданих послуг.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не укладав з позивачем письмового договору, не вчиняв дій, які б свідчили про приєднання до публічного договору, належне йому нежитлове приміщення фактично не опалюється через відокремлення системи опалення та наявність пломб на запірній арматурі, розрахунок позивача нібито охоплює плату за послугу, яка фактично не надавалась, а також до посилань на судову практику щодо тарифів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у місті Кременчуці.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність між сторонами договірних відносин. 
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі неприйняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про вибір моделі договірних відносин та неукладення відповідного договору з виконавцем комунальної послуги з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники не прийняли рішення про вибір іншої моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником нежитлового приміщення площею 54,7 кв. м у багатоквартирному будинку № 26 по вулиці Вадима Бойка у місті Кременчуці, а цей будинок підключений до системи постачання теплової енергії, яку обслуговує позивач. Також суд першої інстанції встановив наявність актів перевірки системи теплопостачання про подання та припинення подання теплоносія до житлового будинку за відповідною адресою в опалювальні періоди 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 років.
За таких обставин, сам лише факт відсутності підписаного відповідачем примірника договору не спростовує виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, оскільки правова модель публічного договору приєднання у сфері житлово-комунальних послуг передбачає виникнення договірних прав та обов`язків не лише внаслідок підписання окремого документа, а й у силу закону, за наявності визначених ним умов. Відповідач як власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є учасником правовідносин щодо отримання, розподілу та оплати послуги з постачання теплової енергії, якщо будинок у цілому підключений до відповідної системи теплопостачання та співвласники не обрали іншої моделі договірних відносин.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (статті 525, 526 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).
Пунктом 5 Індивідуального договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Відповідно пункту 11 Індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Як убачається з пунктів 30-34 Індивідуального договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya- potreb-nshih-spozhivachv/.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) ( пункт 30)).
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-nshih-spozhivachv/.
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному сайті.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Протягом спірного періоду діяли наступні тарифи, встановлені рішеннями Полтавської обласної ради: з 01.11.2022 по 30.09.2023 встановлені рішенням Полтавської обласної ради № 477 від 30.09.2022 ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” для потреб інших споживачів (крім населення) (без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів); з 01.10.2023 по 30.09.2024 встановлені рішенням Полтавської обласної ради № 669 від 28.07.2023 (в редакції рішення Полтавської обласної ради № 687 від 26.09.2023) ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” для потреб інших споживачів (крім населення) (з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів); з 01.10.2024 по 30.09.2025 встановлені рішенням Полтавської обласної ради № 854 від 30.08.2024 ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” для потреб інші споживачі (крім населення) (з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів).
Інформація про тарифи, встановлені для ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”, є загальнодоступною та розміщена на офіційному сайті Полтавської обласної ради за наступними посиланнями: https://oblrada-pl.gov.ua/sites/default/files/field/docs/477.pdf (від 30 вересня 2022 року № 477); https://oblrada-pl.gov.ua/sites/default/files/field/docs/669.pdf (від 28 липня 2023 року № 669); https://oblrada-pl.gov.ua/sites/default/files/field/docs/687.pdf (від 26 вересня 2023 року); https://oblrada-pl.gov.ua/sites/default/files/field/docs/854.pdf (від 30 серпня 2024 року).
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Згідно з пунктом 32 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Позивач посилається на те, що обсяг наданих відповідачу послуг з постачання теплової енергії підлягає нарахуванню з застосуванням Методики розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі, комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
На підтвердження обґрунтованості вартості послуг позивачем надано: інформацію про розмір опалювальної площі, детальні розрахунки відповідно до площі спірного приміщення, а саме, по нежитловому приміщенню за адресою: м. Кременчук, вулиця Вадима Бойка, буд. 26, нарахування проводилося за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи; за обсяги теплової енергії, спожитої на потреби безпосередньо опалення приміщення відповідача за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій №358 від 28.12.2021).
Згідно пояснень позивача, нежитлове приміщення, площею 54,7 м2, що належить Фізичній особі-підприємцю Тищенко Валерію Анатолійовичу, розташоване в житловому будинку за адресою: вул. Вадима Бойка, буд. 26 в м. Кременчук, який не оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії. Оскільки житловий будинок не оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії, керуючись абзацем 1 п. 1 розділу II Медики, загальний обсяг теплової енергії на опалення будинку (Qопбуд) визначається розрахунково (розрахунки наведені у Поясненнях проведених позивачем нарахувань на прикладі одного календарного місяця в спірний період).
Також, позивач зазначає на те, що розподіл обсягу теплової енергії, витраченої на потреби опалення приміщення Споживача в опалювальні періоди 2022-2025 проводився на площу - 57,49 м2.
Водночас позивачем проведено коригування проведених нарахувань, які відображені в рахунках за вересень 2025, оскільки за інформацією отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна-житловий будинок за адресою: вул. Вадима Бойка, 26 в м. Кременчук площа нежитлового приміщення Тищенка Валерія Анатолійовича складає 54,7 м2.
Судова колегія, перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості наданих послуг, вважає, що він відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, а отже є обґрунтованим.
Відповідачем не надано доказів, якими б спростовувалися відомості про розмір площ у будинку, наданих позивачем, які були застосовані при розрахунку.
Апелянт стверджує, що позивач застосував до нього повний тариф за теплопостачання, хоча теплова енергія до належного йому приміщення фактично не постачалася, а тому розрахунок боргу є необґрунтованим. Також апелянт вважає, що Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Мінрегіону № 315, не підлягала застосуванню у спірних правовідносинах.
Судова колегія зазначає, що саме Методика № 315 встановлює порядок визначення частки кожного споживача у загальному обсязі теплової енергії, спожитої будинком, а тому доводи апелянта про неможливість її застосування фактично зводяться до незгоди з чинним нормативним регулюванням, а не свідчать про допущення позивачем порушень під час здійснення розрахунків.
При цьому апелянтом не надано жодного альтернативного розрахунку, не наведено конкретних арифметичних помилок у здійснених позивачем нарахуваннях та не подано належних доказів, які б свідчили про визначення обсягів споживання з порушенням вимог чинного законодавства.
Фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому припущенні про те, що відсутність безпосереднього споживання теплової енергії окремими опалювальними приладами у приміщенні автоматично виключає можливість здійснення будь-яких нарахувань. 
Проте, як уже зазначалося вище, законодавством передбачено розподіл між усіма співвласниками будинку не лише витрат на опалення окремих приміщень, а й витрат на загальнобудинкові потреби та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Відповідач заперечує сам факт споживання послуги, зазначаючи, що доказів того, що ФОП Тищенко Валерій Анатолійович надав ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” підписану заяву-приєднання, або сплатив хоча б один рахунок виставлених позивачем за Індивідуальним договором позивач до суду не надав.
Разом з цим, позивачем на підтвердження споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення до матеріалів справи було надано акти перевірки системи теплопостачання про початок та закінчення опалювальних періодів, якими зафіксовано факт подачі та припинення подачі теплоносія позивачем до житлового будинку по вул. В. Бойка, 26, в якому знаходиться нежитлове приміщення ФОП Тищенка В.А.
З огляду на наведені вище норми чинного законодавства, а також докази, що підтверджують факт подачі ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” теплоносія до систем опалення нежитлового приміщення, власником яких є ФОП Тищенко Валерій Анатолійович, відповідач є таким, що приєднався до умов індивідуального договору, згідно з яким споживав теплову енергію, однак не виконував обов`язку щодо оплати за надані послуги.
Що стосується посилання відповідача на те, що приміщення відключено від системи централізованого опалення, судова колегія зазначає наступне.
Як на докази того, що нежитлове приміщення не опалюється, відповідач посилається на надані до суду з відзивом на позов фотознімки, на яких, як він вважає, запірна арматура (крани) на подачі теплоносія та зворотній подачі знаходяться в положенні закрито перед приладом розподільного обліку теплової енергії. Також зазначає, що на кранах знаходяться пломби, що унеможливлюють їх переведення в інше положення без пошкоджень. Запірна арматура (кран) опломбовано організацією. При цьому, посилається на Акт технічної перевірки № 360 тепловикористовуючих установок від 19 грудня 2025 року, яким встановлено, що нежитлове приміщення по вул. В. Бойка, 26 розташовано в межах житлового будинку з обладнаним окремим входом. Система опалення відокремлена. Згідно робочого проекту теплове навантаження становить Qоп = 0,00774 Гкал/год, Qвтр = 0,000630 Гкал/год. Місце під`єднання після вхідної засувки внутрішньобудинкової мережі житлового будинку (лічильник на житловий будинок відсутній). 
В матеріалах справи відсутні документальні докази, як того, що на кранах в нежитловому приміщенні відповідача пломби взагалі встановлювалися, так і їх наявність у період заявлених позовних вимог. 
Посилання апелянта на фото пломб, фото лічильника та відеозапис не змінюють правової оцінки спірних правовідносин. Такі матеріали можуть підтверджувати лише зовнішній стан окремих елементів обладнання на момент їх фіксації, проте не підтверджують ані законного відключення приміщення від мереж централізованого опалення, ані прийняття вузла обліку на абонентський облік позивачем у порядку, встановленому законодавством, ані відсутності у відповідача обов`язку оплачувати частку теплової енергії, пов`язану із загальнобудинковими потребами та функціонуванням внутрішньобудинкової системи.
При цьому, докази того, що здійснене відключення нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води матеріали справи не містять.
Разом з тим, відключення приміщення і пломбування запірної арматури – це різні заходи, зокрема, відключення приміщення передбачає повне від`єднання приміщення від інженерних мереж, тоді як пломбування запірної арматури обмежується лише перекриттям потоку у певній точці системи.
Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Аналогічно згідно з частиною 2 статті 4 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”, власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
При цьому статтею 7 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” визначено, що співвласники зобов`язані, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку (п.1); своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.10).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 12 вищезазначеного Закону, витрати на управління багатоквартирним будинком включають, в тому числі витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (ч.2 ст.12 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”).
Таким чином, відповідач як власник нежитлового приміщення, що розташоване у багатоквартирному житловому будинку, повинен нести витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 №830, навіть відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.
Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 № 315.
При цьому пункт 2 розділу І Методики № 315 не містить поняття “неопалюваного приміщення”, натомість визначає, що: допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочині, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (далі - ГВП), у тому числі в індивідуальному тепловому пункті; окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.
Одночасно, абзацом 2 пункту 3 Розділу І Методики № 315 визначено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень.
Виходячи з викладеного, якщо житлове або нежитлове приміщення є частиною житлового будинку, до якого здійснюється постачання теплової енергії, в розумінні положень Законів України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, “Про житлово-комунальні послуги”, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, не залежно від того, чи підключено приміщення до загальнобудинкової системи опалення, власник такого приміщення є споживачем послуги з постачання теплової енергії.
Також належність нежитлового приміщення відповідача до багатоквартирного житлового будинку, який в цілому є єдиним об`єктом теплопостачання, зумовлює надходження теплової енергії до нього для забезпечення нормативної температури у всіх приміщеннях будинку, включаючи підвальні та допоміжні. Факт відсутності опалювальних приладів або відмінних показників індивідуального приладу обліку не є підтвердженням відсутності споживання, оскільки тепловтрати відбуваються через огороджувальні конструкції, у тому числі приміщення відповідача та спільні МЗК і підвал. Такі мережі є невід`ємною частиною будинку та обслуговують усі приміщення, незалежно від наявності у них індивідуальних опалювальних приладів.
Згідно з пунктами 38, 41 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, а також пунктом 41 Типового індивідуального договору, відключення квартири чи нежитлового приміщення від централізованого опалення в установленому порядку не звільняє споживача від обов`язку сплачувати частку теплової енергії, необхідну для опалення місць загального користування, допоміжних приміщень і забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що належне йому нежитлове приміщення не споживало теплову енергію, оскільки система опалення була відокремлена, а на запірній арматурі встановлені пломби.
В обґрунтування зазначених доводів апелянт посилається на акти технічної перевірки, відповідно до яких опалювальні прилади приміщення були відключені, а також на відсутність доказів проходження через приміщення внутрішньобудинкової системи опалення.
Однак наведені обставини самі по собі не свідчать про припинення обов`язку власника приміщення щодо оплати послуг з постачання теплової енергії.
Вище вказано, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуги з постачання теплової енергії та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315, обсяг теплової енергії, що підлягає оплаті окремим споживачем у багатоквартирному будинку, визначається не виключно виходячи з факту роботи опалювальних приладів у конкретному приміщенні, а як частка загального обсягу теплової енергії, спожитої будинком.
При цьому законодавством прямо передбачено розподіл на всіх співвласників будинку, у тому числі власників приміщень з індивідуальними або відокремленими системами опалення, частини теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Отже, навіть факт відключення окремих опалювальних приладів або встановлення пломб на запірній арматурі не свідчить автоматично про відсутність у власника приміщення обов`язку брати участь у відшкодуванні витрат на теплову енергію, спожиту будинком у цілому.
Крім того, акти, на які посилається апелянт, підтверджують лише окремий технічний стан внутрішнього обладнання приміщення, однак не підтверджують здійснення у встановленому законом порядку відокремлення приміщення від системи централізованого теплопостачання будинку із припиненням нарахувань за відповідною комунальною послугою.
Водночас матеріалами справи встановлено, що житловий будинок, у якому розташоване спірне нежитлове приміщення, у спірний період був підключений до системи централізованого теплопостачання, про що свідчать акти подачі та припинення подачі теплоносія в опалювальні періоди 2022/2023, 2023/2024 та 2024/2025 років.
При цьому жодних належних та допустимих доказів того, що спірне приміщення було виключене із системи розподілу теплової енергії будинку в порядку, встановленому законодавством, або що нарахування позивача здійснювалися всупереч вимогам Методики № 315, матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на те, що позивач не довів проходження через приміщення відповідача внутрішньобудинкових мереж опалення, також не спростовує правомірності нарахувань, оскільки підставою для їх здійснення є не виключно наявність транзитних трубопроводів у конкретному приміщенні, а факт споживання теплової енергії будинком як єдиним об`єктом комерційного обліку та її подальший розподіл між усіма співвласниками відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що встановлення пломб, відключення опалювальних приладів або відокремлення системи опалення звільняють відповідача від обов`язку сплачувати вартість послуги з постачання теплової енергії, є помилковими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Що стосується посилання апелянта на те, що нежитлове приміщення за адресою: вул. Вадима Бойка, 26 у м. Кременчуці має свій прилад обліку теплової енергії, що підтверджується долученим до відзиву актом прийняття теплового вузла розподільного обліку/приладу- розподілювача теплової енергії на абонентський облік від 19.11.2025, суд зазначає, для здійснення нарахувань на підставі показників індивідуального (розподільного) засобу обліку теплової енергії, споживачам необхідно дотримуватись правил користування індивідуальними засобами обліку води, а саме: індивідуальні засоби обліку теплової енергії обов`язково мають бути прийняті на абонентський облік надавача послуг, опломбовані надавачем послуг, вчасно повірені, а їхні показники щомісяця мають передаватись до теплопостачальної організації.
Згідно акта від 19.11.2025 вузол розподільного обліку був прийнятий на абонентський облік ТОВ “Кременчуцька ТЕЦ”.
Про звернення до позивача для прийняття на абонентський облік індивідуального (розподільного) приладу обліку теплової енергії, встановленого в нежитловому приміщенні відповідача по вулиці Вадима Бойка, 26 у м. Кременчуці, відповідач при розгляді справи не повідомляв. Докази у підтвердження того, що вказаний прилад обліку був прийнятий на абонентський облік позивача матеріали справи не містять, а позивач заперечує факт такого прийняття. 
Таким чином, наявність індивідуального приладу обліку теплової енергії в нежитлових приміщеннях відповідача за адресою: м. Кременчук, вулиця Вадима Бойка, буд. 26 в місті Кременчуці не може бути врахованим судом при визначенні розміру заборгованості відповідача за показниками лічильника, вказане приміщення не підпадає під термін “неопалювальне приміщення”, а отже обсяг теплової енергії, спожитої на потреби безпосередньо опалення належного відповідачу приміщення слід нараховувати згідно з Методикою.
Позивач формував рахунки на оплату спожитих послуг з постачання теплової енергії відповідачу за період з листопада 2022 по березень 2025 на загальну суму 130 321,81 грн.
Зазначені рахунки на оплату наданих послуг містять детальну інформацію здійсненого нарахування: за постачання теплової енергії (умовно - змінна частина двоставкового тарифу (постачання теплової енергії, опалення - розподіл по площі, опалення - загальнобудинкові витрати); за постачання теплової енергії (умовно - постійна частина двоставкового тарифу, місячна абонентська плата за одиницю теплового навантаження); плата за абонентське обслуговування за загальний спірний період.
Вказані вище рахунки підписані лише зі сторони виконавця (позивача) та відповідно не містять підписів зі сторони замовника (відповідача).
Водночас, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. 
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 920/1343/21 від 29.04.2020 р.).
Разом з тим, у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21 Верховний Суд зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
А отже, судова колегія доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення відповідача до позивача з претензіями щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості.
При цьому, відповідачем не виконано свого обов`язку щодо проведення оплати спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 31.03.2025, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача за надані послуги в сумі 130 321,81 грн.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 130 321,81 грн є такими, що підлягають до задоволення. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача, у зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором за період з 01.11.2024 по 31.08.2025 - 641,58 грн пені, за період з 02.01.2023 по 31.08.2025 6 303,62 грн 3% річних та за період з січня 2023 по серпень 2025 19 768,04 грн інфляційних витрат, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Положення статті 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Пунктами 44, 45 Індивідуального договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до цього договору або закону.
У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу (п. 45 Індивідуального договору).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).
Встановлені вище обставини, а саме факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Перевіркою наданого розрахунку інфляційних втрат, 3% річних та пені судом встановлено, що позивачем арифметичні розрахунки зроблені правильно.
Колегія суддів також ураховує, що у цій справі предметом спору є стягнення заборгованості за вже надані послуги з постачання теплової енергії, а не самостійний позов споживача про визнання тарифу незаконним чи зобов`язання виконавця здійснити перерахунок. У межах цієї справи відповідач мав довести конкретну неправильність заявленого до стягнення розрахунку, проте його заперечення мають переважно загальний характер і не містять належного контррозрахунку.
За таких обставин, судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 130 321,81 грн. основної заборгованості, 641,58 грн. пені, 6 303,62 грн. 3 % річних, 19 768,04 грн. інфляційних втрат підтверджені документально та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Апелянт не навів конкретних арифметичних заперечень проти розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а тому самі лише загальні заперечення проти основного боргу не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо похідних нарахувань.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 524/2748/24 не приймаються колегією суддів як підстава для скасування рішення у цій справі, оскільки встановлені у справі № 524/2748/24 обставини мають індивідуальний характер, залежать від конкретного предмета спору, підстав позову, складу сторін і доказів, а тому не мають автоматичної преюдиційної сили для цієї справи. Водночас для правової оцінки тарифних доводів апелянта має значення позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що міститься в постанові від 26.09.2024 у справі 917/1389/23, коли Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог споживача, який не належав до категорії населення, до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг. 
Крім того, посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 917/730/23 не є достатнім для висновку про незаконність нарахувань у цій справі, оскільки сам по собі факт існування окремої судової практики щодо тарифів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не звільняє відповідача від обов`язку довести, що саме у його правовідносинах позивач застосував неправильний тариф, що заявлена до стягнення сума розрахована з конкретними арифметичними чи правовими помилками, а також що такі помилки впливають на розмір заявленої до стягнення заборгованості. Апелянт такого розрахунку не подав.
Колегія суддів також ураховує, що у цій справі предметом спору є стягнення заборгованості за вже надані послуги з постачання теплової енергії, а не самостійний позов споживача про визнання тарифу незаконним чи зобов`язання виконавця здійснити перерахунок. У межах цієї справи відповідач мав довести конкретну неправильність заявленого до стягнення розрахунку, проте його заперечення мають переважно загальний характер і не містять належного контррозрахунку.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Разом з тим, 17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
У цій справі сукупність наданих позивачем доказів є більш переконливою та логічно узгодженою, ніж заперечення відповідача, які переважно ґрунтуються на твердженнях про неопалення приміщення, фотофіксації пломб та загальних посиланнях на судову практику щодо тарифів.
Отже, оцінюючи докази у справі в їх сукупності відповідно до статті 86 ГПК України, колегія суддів виходить із того, що позивач надав докази свого статусу виконавця послуги, наявності публічного індивідуального договору, належності відповідачу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, підключення будинку до системи теплопостачання, подання теплоносія до будинку в опалювальні періоди, формування рахунків і розрахунку заборгованості. Натомість відповідач не надав доказів законного відключення приміщення від мереж централізованого опалення, належного прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік у спосіб, який би зобов`язував позивача здійснювати розрахунок виключно за його показаннями, а також не подав належного контррозрахунку.
Окрім того, апелянт просить допитати свідка ОСОБА_1 , який, на його думку, може підтвердити збереження та непошкодженість пломб №11024989 і №11024990 станом на 2025 рік. 
Судова колегія вважає, що не підлягає задоволенню клопотання апелянта про допит як свідка ОСОБА_1 для підтвердження схоронності пломб № 11024989, № 11024990 станом на 2025 рік. 
Таке клопотання заявлене в апеляційній скарзі, однак апелянт не довів, що був позбавлений можливості подати відповідні докази або заявити таке клопотання у суді першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від нього. Крім того, навіть підтвердження факту схоронності пломб станом на 2025 рік не доводить законного відключення приміщення в установленому порядку та не спростовує обов`язку відповідача як власника нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку брати участь у витратах на теплопостачання будинку. 
Відповідно, такий доказ не має вирішального значення для правильного вирішення спору.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та правильності застосування норм матеріального і процесуального права. Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі № 917/2406/25 ухвалене з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи, з належною оцінкою доказів і правильним застосуванням норм права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тищенка Валерія Анатолійовича залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 у справі № 917/2406/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов