ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5871/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (суддя Ю.П. Пасічник)
у справі № 340/5871/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 01.08.2025 №06335000;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити позивачці пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 28.07.2025, зарахувавши до її спеціального стажу, який дає право на пенсію до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 02.06.1990 по 27.08.1998, з 22.05.1998 по 03.06.1998, з 02.11.1998 по 15.01.1999 та з 13.10.2007 по 29.04.2016. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці є протиправним та порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 01.08.2025 №06335000;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити позивачці пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 28.07.2025, зарахувавши до її спеціального стажу, який дає право на пенсію до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 02.06.1990 по 04.06.1998, з 22.05.1998 по 04.06.1998, з 02.11.1998 по 16.01.1999, з 13.10.2007 по 29.04.2016.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що під час вирішення питання про призначення пенсії позивачці, відповідач повинен був керуватися положеннями статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Суд першої інстанції врахував, що на необхідності щодо саме такого правового підходу у спірних правовідносинах вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а, якою сформульовано правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Суд першої інстанції з`ясував, що станом на дату звернення за призначенням пенсії, позивачка досягла віку передбаченого п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII – 54 роки.
Судом першої інстанції досліджено зміст трудової книжки позивачки та встановлено (записи 2,3,4,5,6,7,18,20), що протягом періодів: з 02.06.1990 по 04.06.1998, з 22.05.1998 по 04.06.1998, з 02.11.1998 по 16.01.1999, з 13.10.2007 по 29.04.2016, позивачка працювала водієм тролейбуса, тобто, за спеціальністю, яка передбачена пунктом «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, тому суд дійшов висновку, що позивачка має пільговий страховий стаж передбачений вказаною нормою (10 років), який надає право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV через не підтвердження спеціального стажу роботи. Зауважує, що позиваці не зараховано періоди роботи на посаді водія тролейбуса з 02.06.1990 по 27.04.1998, з 22.05.1998 по 03.06.1998, з 02.11.1998 по 15.01.1999, з 13.10.2007 по 29.04.2016, оскільки не позивачкою не долучено довідку для підтвердження спеціального стажу роботи згідно додатку №5 до Порядку №637. Наполягає, що позивачка набуде право на пенсію згідно п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV при досягненні віку 55 років та за наявності спеціального стажу 10 років.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 28.07.2025 позивачка звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої окрім іншого, додана трудова книжка.
За результатами розгляду заява позивачки та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 04.08.2025 №2630400018424, яким відмовлено у призначення пенсії у зв`язку з відсутністю пільгового страхового стажу та недосягнення позивачкою віку, який надає право на призначення пенсії, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 розділу XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно обрахунку страхового стажу, здійсненого відповідачем, стаж позивачки склав 33 роки 1 місяць 8 днів і при цьому пільговий стаж не визначено, оскільки документи для його підтвердження не надані.
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Законом № 213-VIII від 02.03.2015, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 до 55 років і визначено необхідний стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Також відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій на пільгових умовах, а саме: пункт «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017, при цьому в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах перший із цих законів визначає такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, де Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, як то правильно зазначено судом першої інстанції.
Зі змісту спірного рішення пенсійного органу вбачається, що позивачка досягла віку 54 роки, а отже пенсійним органом протиправно відмовлено позивачці в призначенні пільгової пенсії з підстави недосягнення нею необхідного пенсійного віку.
Стосовно зарахування до спеціального стажу позивачки, який дає право на пенсію до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначених нею періодів роботи суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як правильно з`ясував суд першої інстанції, зміст трудової книжки позивачки підтверджує, що у періодах з 02.06.1990 по 04.06.1998, з 22.05.1998 по 04.06.1998, з 02.11.1998 по 16.01.1999, з 13.10.2007 по 29.04.2016 позивачка працювала водієм тролейбуса, тобто, за спеціальністю, яка передбачена пунктом «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та надає право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка має пільговий страховий стаж передбачений пунктом «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII (10 років), який надає право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах.
За цих обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачкою дотримано вимоги п. «з» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, стосовно пільгового стажу 10 років та досягнення пенсійного віку, а отже спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці є протиправним та підлягає скасуванню.
Той факт, що судом першої інстанції допущено очевидну описку у даті та номері спірного рішення пенсійного органу, не впливає на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а вказана описка може бути усунута судом першої інстанції у спосіб, встановлений процесуальними нормами.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 340/5871/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров