Справа № 761/1537/25
Провадження № 2/761/4678/2025
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

22 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Аббасової Н.В., 
секретаря судового засідання Сухини А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Нивок", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ "Під - Ключ" про витребування майна з чужого незаконного володіння,- 
у с т а н о в и в:
В січні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Перлина Нивок» (далі по тексту - відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва №490 від 24.02.2010, відповідно до якого позивач, як довіритель, передав в довірчу власність АТ «Артем-Банк», як управителя, грошові кошти в розмірі 100% вартості об`єкта інвестування за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення від свого імені за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених Правилами ФФБ.
ОСОБА_1 виконав всі обов`язки довірителя за договором №490 від 24.02.2010 про участь у фонді фінансування будівництва.
16.07.2012 між позивачем та АТ «Артем-Банк», як довірителем, складено акт звірки вимірів загальної площі по договору №490 від 24.02.2010.
Також 16.07.2012 позивач отримав від АТ «Артем-Банк» та забудовника КП «Житомирбудзамовник» довідку №24/05-198-02 про те, що позивач сплатив повну вартість вищезазначеної квартири. 
27.08.2012 Головне управління житлового забезпечення Київської міської ради видало позивачу свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому співвласниками будинку створено ОСББ «Перлина Нивок», в якому позивач є учасником. 
У листопаді 2022 року позивачу стало відомо про протиправне заволодіння його квартирою, яке вчинене шляхом проведення державної реєстрації прав власності на квартиру за юридичною особою - ТОВ «Перлина Нивок».
Позивач стверджує, що рішень про відчуження належного йому нерухомого майна він не приймав, його волевиявлення на відчуження квартири відсутнє, належне позивачеві нерухоме майно було перереєстровано на юридичну особу на підставі недійсних правочинів, тому таке майно підлягає витребуванню від ТОВ «Перлина Нивок» на користь позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.
На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву, з урахуванням вимог ст. 178 ЦПК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2025 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. належним чином завірену копію реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
18.03.2025 від позивача надійшло чотири клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.
02.05.2025, на виконання ухвали суду від 17.02.2025 про витребування доказів, від приватного нотаріуса КМНО Литвин А.С. надійшла копія реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
10.06.2025 від позивача надійшла заява про залучення до справи в якості третьої особи без самостійних вимог ТОВ «Під-Ключ».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2025 залучено до участі у справі ТОВ «Під-Ключ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Цією ж ухвалою суду встановлено третій особі строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали та позову у справі для подання пояснень щодо позову.
28.07.2025 від позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи до розгляду по суті.
09.09.2025 від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «Під-Ключ».
22.09.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 22.09.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, пояснення щодо позову не подавали, 09.09.2025 подали клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.
Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що стороною позивача не викладено заперечень щодо заочного розгляду справи, суд, на підставі положень частин 1, 2 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами пунктів 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На основі наявних у матеріалах справи доказів судом встановлені такі факти та їх правовідносини.
24.02.2010 між позивачем ОСОБА_1 , як довірителем, та АТ «Артем-Банк», як управителем, укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва №490, відповідно до якого довіритель передав в довірчу власність управителя грошові кошти в сумі 604 900,00 грн, в розмірі 100% вартості об`єкту інвестування за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення від свого імені за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених правилами ФФБ, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача.
Також 24.02.2010 позивач ОСОБА_1 , як новий довіритель, уклав з АТ «Артем-Банк», як управителем, та довірителем - ТОВ «Гудвіл», договір відступлення права вимоги №440, згідно якого до позивача перейшли права та обов`язки довірителя, передбачені договором про участь у ФФБ, а управитель зобов`язався здійснювати на користь нового довірителя управління залученими коштами, внесеними на умовах договору про участь у ФФБ з метою отримання новим довірителем у власність об`єкта інвестування (квартира АДРЕСА_1 . Довіритель відмовився від повернення грошових коштів з ФФБ в сумі 604 900,00 грн сплачених ним у повному обсязі за об`єкт інвестування на користь нового довірителя.
Крім того, 24.02.2010 між позивачем, як довірителем, та АТ «Артем-Банк», як управителем, укладено договір відступлення майнових прав №490, згідно якого управитель уступає довірителю майнові права на об`єкт інвестування - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,49 кв.м., які управитель набув відповідно до умов договору на організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А від 14.12.2007 із забудовником - КП «Житомирбудзамовник».
Цього ж дня, тобто 24.02.2010, управитель АТ «Артем-Банк» видав ОСОБА_1 свідоцтво про участь у ФФБ виду А за програмою КП «Житомирбудзамовник» (договір №490 від 24.02.2010), згідно якого позивач вніс кошти у розмірі 604 900,00 грн за об`єкт інвестування: квартира; район забудови: АДРЕСА_1 ; номер об`єкта будівництва: 52; номер об`єкта інвестування: 122; поверх: 4; кількість кімнат: 1 (одна); кількість закріплених вимірних одиниць об`єкта інвестування: 60,49 кв.м.
16.07.2012 між позивачем, як довірителем, та АТ «Артем-Банк», як управителем, складено акт звірки вимірів загальної площі по договору №490 про участь у ФФБ від 24.02.2010 про те, що фактична різниця загальної площі інвестування після вимірів БТІ ставить 0,29 кв.м., та повернуто позивачеві 2 900,00 грн. В акті зокрема зазначено, що за результатами вимірів БТІ, загальна площа квартири складає 60,20 кв.м. Згідно акту звірки вимірів загальної площі по договору №490 про участь у ФФБ від 24.02.2010, усі фінансові розрахунки з довірителем є остаточними. 
16.07.2012 АТ «Артем-Банк» - управителем ФФБ виду А та забудовником КП «Житомирбудзамовник» видано позивачеві довідку №490, згідно якої позивач дійсно сплатив повну вартість квартири АДРЕСА_1 , що становить суму у розмірі 602 000,00 грн.
В подальшому, між позивачем та ПП «Під-Ключ» складено акт прийому-передачі документів, згідно якого ПП «Під-Ключ» прийняло від позивача оригінали документів для пред`явлення до КП «Житлосервіс» для оформлення свідоцтва про право власності. 
27.08.2012 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу КМР (КМДА) видано свідоцтво про право власності Серія НОМЕР_1 , відповідно до якого, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Свідоцтво про право власності на житло видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 16.08.2012 №1251-С/КІ.
Згідно змісту позову, у листопаді 2022 року позивачу стало відомо про протиправне заволодіння його квартирою, яке вчинене шляхом проведення державної реєстрації права власності на квартиру за юридичною особою - ТОВ «Перлина Нивок». Позивач стверджує, що рішень про відчуження спірного майна він не приймав, його волевиявлення на відчуження нерухомого майна відсутнє, належне позивачеві нерухоме майно було перереєстровано на юридичну особу на підставі недійсних правочинів.
Встановлено, що 05.09.2006 між Управлінням державної охорони України (Сторона 1) та Комунальним підприємством «Житомирбудзамовник» (Сторона 2) укладено Договір про спільну діяльність в будівництві, згідно якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль, фінансових та матеріальних ресурсів спільно діяти для досягнення загальної господарської мети: будівництва та введення в експлуатацію комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями за будівельною адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 3.4.6. договору про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006, КП «Житомирбудзамовник» має право здійснювати залучення коштів фізичних та юридичних осіб для фінансування та інвестування будівництва Об`єкта через випуск цільових (безвідсоткових) облігацій, де базовим активом є одиниця нерухомості (право бути емітентом).
Відповідно до пункту 4.6. Договору про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006, сторони досягли згоди про розподіл результатів спільної діяльності:
Стороні 1 належатиме - 24% загальної житлової площі Об`єкта та, додатково, 641,65 кв.м. загальної житлової площі Об`єкта. Додаткова житлова площа, що побудована за кошти Сторони 1, належатиме Стороні 1 у повному обсязі за ціною, що не перевищуватиме собівартість і визначатиметься на рівні опосередкованої вартості 1 кв.м. загальної площі житла в м.Києві, що буде встановлено Держбудом на момент внесення інвестицій та буде щоразу фіксуватись додатковим угодами до цього Договору.
Стороні 2 належатиме - 76% загальної житлової площі Об`єкта. При підписанні Сторонами Протоколу розподілу площ в Об`єкті частка Сторони 2 буде зменшена в відповідному відсотковому розмірі на 641,65 кв.м.
Згідно з п. 4.10. Договору про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006, після досягнення Сторонами загальної цілі спільної діяльності Об`єкт буде розподілятися між Сторонами по Акту приймання-передачі в наступному порядку:
Сторона 1 отримає закріплені за нею Протоколом розподілу площ Об`єкта квартири, з яких Сторона 1 зобов`язується провести розрахунки з органами місцевого самоврядування та відповідними експлуатаційними організаціями по передачі житла в установленому порядку.
Сторона 2 та/або залучені нею треті особи (довірителі, власники облігації тощо) отримають закріплені за Стороною-2 Протоколом розподілу площ квартири, вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення, машиномісця в паркінгу та/або майнові права на них. 
Додатковою угодою №6 від 27.01.2012 до договору від 05.09.2006 затверджено Протокол розподілу (закріплення) площ в об`єкті будівництва - в житлових будинках з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями за будівельною адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до нього Сторона 2 отримує 73,88% загальної площі квартир, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 в зведеному будинку.
14.12.2007 між ТОВ «Артем-Банк» як управителем з однієї сторони та Управлінням державної охорони України та КП «Житомирбудзамовник» як забудовником з другої сторони укладено Договір №1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по АДРЕСА_1 . За вказаним договором забудовник передає управителю майнові права на об`єкти інвестування для подальшої передачі довірителям, які повністю проінвестують закріплені об`єкти інвестування.
Сертифікатом відповідності від 24.12.2010 КВ 000562 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві засвідчила відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, та підтвердила його готовність до експлуатації.
В подальшому, 26.04.2012 між Управлінням державної охорони України, КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ» укладено договір про заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до якого КП «Житомирбудзамовник» передає, а ТОВ «Під-ключ» приймає на себе права та обов`язки КП «Житомирбудзамовник» за договором про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006.
Також відповідними додатковими угодами здійснено заміну сторони КП «Житомирбудзамовник», яке передало ТОВ «Під-ключ» свої права та обов`язки в договорі №1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по АДРЕСА_1 .
Отже, майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , як об`єкт цивільних правовідносин, виник з моменту укладення договору про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006. В подальшому, з укладенням договору №1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів ФФБ виду від 14.12.2007 та договору на об`єкт будівництва від 14.12.2007, майнові права на квартиру передані управителю ТОВ «Артем-Банк» для закріплення за довірителем що передав грошові кошти управителю.
Після передачі позивачем коштів за об`єкт інвестування, майнові права на об`єкт інвестування були відступлені позивачеві, а після завершення будівництва будинку квартира АДРЕСА_1 в ньому передана позивачеві за відповідним актом.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 24.09.2021 проведено первинну державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на спірну квартиру за ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА». Реєстрація проведена на підставі Акта приймання-передачі майнових прав, серія та номер б\н, виданий 23.04.2015, видавник ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА», Договір купівлі-продажу майнових прав, виданий тими ж особами, серія та номер: 196/122/щ, виданий 17.04.2015.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має, і визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/15993/16.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства.
Первинна реєстрація права власності на спірний об`єкт відбулася на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Литвин А.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 60656960 від 29.09.2021. Рішення прийняте на підставі правочинів, виданих ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА», а саме: акт приймання-передачі майнових прав, серія та номер: б/н, виданий 23.04.2015, видавник: ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА»; договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 196/122/щ, виданий 17.04.2015, видавник: ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА».
Так, згідно договору №196/122/щ від 17.04.2015, укладеного між ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА», предметом договору є майнові права на технічне приміщення (п. 1.1. договору). Об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є квартира, розташована в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 кв.м. (п. 1.2. договору). Згідно змісту договору №196/122/щ від 17.04.2015, майнові права - це всі права на Об`єкт нерухомості, які належать Продавцю на підставі Договору про заміну сторони у зобов`язанні від 26.04.2012 між КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ» та полягають у праві продавця набути право власності на Об`єкт нерухомості після введення Об`єкту капітального будівництва в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2012, на підставі договору про заміну сторони у зобов`язанні, ТОВ «Під-ключ» дійсно набуло прав КП «Житомирбудзамовник» за договором про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006.
Разом з тим, реалізація житлових та нежитлових приміщень, у житловому комплексі по АДРЕСА_1 , здійснювалась через фонд фінансування будівництва, на підставі укладеного 14.12.2007 між ТОВ «Артем-Банк», як управителем, з однієї сторони та Управлінням державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник», як забудовником, з іншої, договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по АДРЕСА_1 .
Статтею 13 ЗУ «Про фінансові кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що система функціонування ФФБ передбачає в тому числі: укладання управителем ФФБ договору з довірителем про участь у ФФБ; внесення довірителем коштів до ФФБ та передачу їх управителю ФФБ в управління за договором про участь у ФФБ; закріплення управителем за довірителем обраного ним об`єкта інвестування, що є підтвердженням замовлення на спорудження цього об`єкта інвестування як складової частини об`єкта будівництва; відкриття управителем рахунку довірителю у системі обліку прав вимоги довірителів ФФБ; передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об`єкти інвестування, майнових прав на ці об`єкти інвестування за договором про уступку майнових прав; здійснення довірителем остаточних розрахунків з управителем за даними щодо фактичної площі об`єктів інвестування; набуття довірителями у власність закріплених за ними об`єктів інвестування, припинення дій за договором про участь у ФФБ.
Відповідно до ст. 14 Закону фізична або юридична особа, або спільний інвестор ФОН стає довірителем ФФБ за умови передачі коштів в управління управителю ФФБ та укладання з управителем ФФБ договору про участь у ФФБ на основі типового договору, затвердженого Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.
Крім того, на момент укладення договору про заміну сторони від 26.04.2012 майнові права на весь об`єкт будівництва, в тому числі, на квартиру АДРЕСА_1 в будинку, передано управителю.
Майнові права на зазначену квартиру передані позивачеві як довірителю на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва №490 від 24.02.2010.
Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на день укладення договору про заміну сторони у зобов`язанні, тобто 26.04.2012, на весь об`єкт будівництва, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки № 2 від 14.12.2007, укладеного між Управлінням Державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник», як іпотекодавцями, з однієї сторони, та ТОВ «Артем-Банк», як іпотекодержателем, з іншої, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було накладено заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 6236769).
З огляду на викладене, майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , належать позивачеві та не могли бути предметом цивільно-правових угод, укладених між КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ», а в подальшому - між ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА». 
Так, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Статтею 6 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єктами управління майном у системі фінансово-кредитних механізмів є ФФБ та ФОН. Об`єкт управління майном знаходиться в довірчій власності управителя. Управитель є довірчим власником отриманого ним в управління майна. Управитель здійснює управління майном відповідно до Правил фонду та договору управління майном. Майно, набуте управителем у результаті управління, включається до складу отриманого в управління майна.
Таким чином, реалізація житлових та нежитлових приміщень у житловому комплексі по АДРЕСА_1 , могла здійснювалась виключно через фонд фінансування будівництва, на підставі укладеного між ТОВ "Артем-Банк" як управителем, з однієї сторони та Управлінням державної охорони України і КП "Житомирбудзамовник" як забудовниками з іншої договору від 14.12.2007 №1 Про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по АДРЕСА_1 .
Згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва №490 24.02.2010 майнові права на спірну квартиру управителем передані позивачу.
Отже, майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , належать виключно позивачеві, як довірителю, що повністю виконав зобов`язання щодо оплати вартості квартири за договором про участь у фонді фінансування будівництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що додаткова угода №6 від 27.01.2012 до договору про спільну діяльність у будівництві б/н від 05.09.2006, зокрема в частині закріплення за КП «Житомирбудзамовник» квартири АДРЕСА_1 , є недійсною.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що КП «Житомирбудзамовник», а в подальшому і ТОВ «Під-ключ» не набули майнових прав на спірну квартиру, а отже і не мали права відчужувати ці майнові права на користь ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА».
Таким чином, додаткова угода №6 від 27.01.2012 та договір №196/122/щ купівлі-продажу майнових прав від 17.04.2015 порушують публічний порядок, оскільки ці правочини спрямовані на порушення майнових прав дійсного власника квартири, яким є позивач ОСОБА_1 .
Така позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.
Згідно ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.
Згідно з вимогами вищенаведених норм право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Згідно з ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.
Таку позицію відображено зокрема в постанові Верховного Суду України, від 29.06.2016 в справі № 6-1376цс16.
Позивач набув право володіння та право користування спірною квартирою, і відповідно, право на захист цих прав.
На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією майна за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010, від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15 та від 24.06.2015 у справі № 6-535цс15.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17.
Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч. 1 ст. 388 ЦК України).
Як встановлено вище, дійсним власником спірного нерухомого майна є позивач. Виключно власнику належить право розпорядження своїм майном. Рішення про відчуження спірного майна останнім не приймались. Волевиявлення законного власника на відчуження спірного майна не було, а отже, суд дійшов висновку, що право власності позивача на спірне майно не припинялося.
Верховний Суд України у Постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090-цс15 визначив поняття кондиція, як позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може бути застосований самостійно на підставі ст. 1212 ЦК України. Зокрема, вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових праві на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові.
Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння в даних правовідносинах є належним та ефективним способом захисту порушених прав.
Згідно з положеннями ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а відтак позов підлягає задоволенню. 
З урахуванням задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 020,00 грн.
Керуючись статтями 2-7, 10, 12, 19, 76-81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, статтями 16, 202, 203, 215, 216, 228, 317, 319, 330, 387, 388, 396, 658 ЦК України, суд -
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Нивок", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ "Під - Ключ" про витребування майна з чужого незаконного володіння, - задовольнити.
Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Нивок" на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна 2467509432200, за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Нивок" на користь ОСОБА_1 6 020,00 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Аббасова