Справа № 344/19159/25 
Провадження № 22-ц/4808/865/26
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Баркова В. М.,
суддів: Василишин Л. В., 
Максюти І. О.,
секретар Петрів Д. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2026 року у складі судді Бабій О. М., ухвалене у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 23 березня 2026 року, у справі за позовом ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «Бізнес Позика» пред`явив до відповідачки ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 14 серпня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 465757-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» на суму 24 000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,15012809 % за кожен день користування кредитом, на 169 днів та строком дії договору до 29 січня 2024 року.
Вказував, що ТОВ «Бізнес Позика» належним чином виконало свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальником вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором виконала лише частково, здійснивши оплату за кредитним договором у розмірі 5 200 грн., внаслідок чого станом на 17 жовтня 2025 року у неї виникла заборгованість у розмірі 95 373,18 грн., з яких: 23 723,97 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 69 108,76 грн. – заборгованість за відсотками, 2 540,45 грн. – заборгованість за комісією.
Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 у добровільному порядку відмовляється сплачувати наявну заборгованість, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 95 373,18 грн. заборгованості за договором про надання кредиту № 465757-КС-002 від 14 серпня 2023 року, а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2026 року позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 465757-КС-002 про надання кредиту від 14 серпня 2023 року у розмірі 95 373,18 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту – 23 723,97 грн., суми прострочених платежів по процентах – 69 108,76 грн., суми прострочених платежів за комісією 2 540,45 грн., а також 2 422,40 грн. судового збору.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, а також на неправильне визначення судом розміру заборгованості, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Бізнес Позика» задовольнити частково, відмовити у стягненні комісії за надання кредиту та процентів у частині, яка не підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами, а також визначити до стягнення лише обґрунтовану та підтверджену належними доказами суму заборгованості. Також просить здійснити розподіл судових витрат.
Відповідачка ОСОБА_1 вказує, що факт укладення кредитного договору № 465757-КС-002 та отримання нею кредитних коштів у сумі 24 000 грн. не заперечує, однак категорично не погоджується з розміром сум, стягнутих судом, оскільки вони не були належним чином перевірені, а наданий позивачем розрахунок не дає можливості перевірити правильність нарахувань.
На думку відповідачки, із сформованого позивачем розрахунку не можливо встановити за який саме період нараховано проценти, яким чином враховано здійснений нею платіж у сумі 5 200 грн. та у якій частині він був зарахований, у якій послідовності зараховувалися внесені кошти, як саме сформовано підсумкові суми, заявлені до стягнення. При цьому, сам позивач визнав, що розрахунок має технічний характер та не відображає належним чином фактичні обставини нарахування заборгованості.
Скаржниця ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що у розрахунку відсутні будь-які обґрунтування нарахування комісії, яка становить значну частину від суми кредиту, а також не розкрито правові підстави її застосування. Крім того, розрахунок не містить пояснень щодо зміни процентної ставки та підстав її застосування, а нарахування неустойки здійснюється без зазначення періоду, підстав та методики її обчислення.
Відповідачка зазначає, що розрахунок не містить чіткої інформації щодо зарахування здійсненого нею платежу у сумі 5 200 грн. та не дозволяє встановити, які саме складові заборгованості були погашені.
Крім того, відповідачка вважає передчасним висновок суду про доведеність усієї заявленої суми процентів, оскільки судом не було досліджено відповідність нарахованих процентів строку кредитування, співвідношення між сумою кредиту, здійсненим нею платежем та кінцевим розміром заборгованості, заявленим до стягнення, періоди, за які здійснювалося нарахування. 
На думку ОСОБА_1 , вимога про стягнення комісії є необґрунтованою, оскільки позивач не довів, які саме конкретні та самостійні послуги були фактично надані їй за комісію, у чому полягає економічний зміст такої комісії та чому вона не є фактичним збільшенням вартості кредиту. 
Також, поза увагою суду залишились її доводи і докази щодо істотних життєвих обставин, а саме наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, відсутність допомоги з боку батька дитини, складний матеріальний стан, вимушене переміщення внаслідок війни, наявність у неї та її дитини статусу внутрішньо переміщених осіб.
У відзиві на зазначену апеляційну скаргу представник ТОВ «Бізнес Позика» доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги – відмовити. Додатково вказує, що в укладеному кредитному договорі сторони обумовили розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором. 
Позивач зазначає, що відповідачка не притримувалася графіку платежів та із дванадцяти обов`язкових платежів розміром по 5 200 грн. кожен здійснила лише один такий платіж. А тому кредитор перейшов до нарахувань їй відсотків зі «зниженої» на «стандартну» процентну ставку, що призвело до збільшення розміру нарахованих процентів, які обраховувалися без знижок/дисконтів.
Також зауважує, що відповідачка не була позбавлена можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором впродовж всього періоду розгляду справи судом, однак не зробила цього. А тому її посилання на необгрунтованість розрахунку Позивача є безпідставним.
Правомірність нарахування позивачем комісії за надання кредиту узгоджується із приписами п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Представник ТОВ «Бізнес Позика» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржниці ОСОБА_1 , яка просила скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції прийшов до висновків, що у зв`язку із неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору про надання кредиту щодо повернення кредитних коштів у відповідачки ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 95 373,18 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту – 23 723,97 грн., суми прострочених платежів по процентах – 69108,76 грн. та суми прострочених платежів за комісією 2 540,45 грн. Також суд першої інстанції вважав, що наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором відповідає умовам договору та вимогам закону. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і жодною із сторін не оспорюється, що 14 серпня 2023 року між сторонами було укладено договір про надання кредиту (споживчий кредит) №465757-КС-002 у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором «UA-3805», на суму 24 000 грн. на строк 169 днів (24 тижні) до 29 січня 2024 року зі сплатою стандартної процентної ставки 2,00000000% в день, зниженою процентною ставкою в день у розмірі 1,15012809 %. Умовами договору передбачена комісія за надання кредиту у розмірі 3 600 грн., яка нараховується одноразово при видачі кредиту; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 62 400 грн.; загальні витрати за кредитом 38400 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9 168,16 %. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Згідно графіку платежів кредит погашається 12 траншами, останній – 29 січня 2024 року, загальним платежем по 5 200 грн. (а.с.29-33).
Факт перерахування ТОВ «Бізнес Позика» 14 серпня 2023 року кредитних коштів у розмірі 24 000 грн. на платіжну карту НОМЕР_2 , номер якої ОСОБА_1 було зазначено у кредитному договорі, підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Профіт-Гід» (а.с.47).
Належність вказаної кредитної картки та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 24 000 грн. підтверджується також інформаційним листом та випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданої АТ «Універсал Банк» (а.с., 81,83-84).
Доказів того, що на картку НОМЕР_2 не було перераховано суму у розмірі 24 000 грн. відповідачкою не надано.
Крім того, у суді першої та апеляційної інстанцій відповідачка ОСОБА_1 визнала факт укладення вказаного кредитного договору між сторонами та отримання кредитних коштів у розмірі 24 000 грн.
Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Бізнес Позика» за договором про надання кредиту № 465757-КС-002 від 14 серпня 2023 року у ОСОБА_1 станом на 17 жовтня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 95 373,18 грн., з яких: 23 723,97 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 69 108,76 грн. – заборгованість за відсотками, 2 540,45 грн. – заборгованість за комісією (а.с. 20-25).
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
З врахуванням положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З огляду на вищенаведені норми права та надані позивачем докази, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено факт укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 14 серпня 2023 року договору № 465757-КС-002 про надання кредиту на суму 24 000 грн.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, до того ж відповідачка ОСОБА_1 укладення вказаного договору визнала в судах першої та апеляційної інстанцій.
Перевіряючи розмір заборгованості, яка заявлена до стягнення із відповідачки ОСОБА_1 і яка підлягає стягненню з неї, колегія суддів зауважує наступне.
Згідно умов кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 24 000 грн, строком на 24 тижні до 29 січня 2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за зниженою процентною ставкою за кредитом - 1,15012809 %, стандартною процентною ставкою - 2% в день.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 465757-КС-002 від 14 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 17 жовтня 2025 року за тілом кредиту складає 23 723,97 грн., заборгованість за процентами становить 69 108,76 грн.
Пунктом 3 договору сторонами встановлено Графік платежів з терміном оплати з 28 серпня 2023 року по 29 січня 2024 року, 12 траншами у розмірі по 5 200 грн. кожний припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, 27 серпня 2023 року ОСОБА_1 внесла суму коштів згідно графіку платежів до кредитного договору в розмірі 5 200 грн. Вказаними коштами було погашено тіло кредиту – у розмірі 276,03 грн., відсотки за користування кредитними коштами – у розмірі 3 864,42 грн. та комісію – у розмірі 1 059,55 грн. (а.с. 20).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заборгованість за основною сумою (тілом кредиту), яка підлягає стягненню з відповідачки складає 23 723,97 грн. (24 000 грн. – 276,03 грн.), яка й була заявлена позивачем до стягнення з відповідачки.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пункту 2.1. кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 24 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Пунктом 2.4 договору визначено два види процентної ставки - стандартна та знижена. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000%, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012809 % , фіксована; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору.
Згідно з п. 3.2.3. договору сторонами було передбачено повернення кредиту, сплату процентів та комісії за відповідним графіком платежів, який передбачає зобов`язання позичальника щодо внесення в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісії періодичних платежів. 
При цьому у графіку вказано, що загальна сума платежів за договором складає 62 400 грн., з яких: 24 000 грн. – загальна сума платежів по кредиту, 34 800 грн. – загальна сума платежів по процентах, 3 600 грн. – загальна сума платежів по комісії.
Разом з тим, п. 3.2.2. договору визначено, що сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. Нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Також, в п. 3.2.3 договору сторони погодили, що графік погашення заборгованості розрахований виходячи з того, що позичальник буде його дотримуватись і сплачувати платежі вчасно та у визначеному розмірі.
Водночас, ОСОБА_2 не дотрималась графіка платежів. Так, 27 серпня 2023 року сплатила перший транш у розмірі 5 200 грн. Сплата наступного траншу повинна була відбутися 11 вересня 2023 року, однак його та в подальшому наступні десять траншів ОСОБА_2 не сплатила.
З розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 14 по 27 серпня 2023 року, що становить 14 днів, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось за зниженою ставкою 1,15012809% в день на суму кредиту 24 000 грн. Таким чином, розмір відсотків, які повинна була сплатити ОСОБА_2 за користування кредитними коштами становить 3 864,43 грн. (24 000 грн. х 1,15012809 % х 14 днів ).
У зв`язку із сплатою ОСОБА_2 першого траншу визначеного графіком платежу, сума кредиту зменшилась до 23 723,97 грн. і позивач, починаючи з 28 серпня по 18 вересня 2023 року, що становить 22 дні, продовжував здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом за зниженою ставкою 1,15012809 % в день на залишок кредиту в розмірі 23 723,97 грн. Таким чином, розмір відсотків, які повинна була сплатити ОСОБА_2 за користування кредитними коштами за вказаний період становить 6 002,83 грн. (23 723,97 грн. х 1,15012809 % х 22 дні).
Починаючи з 19 вересня 2023 року по 29 січня 2024 року, що становить 133 дні, позивач почав нараховувати відсотки за стандартною процентною ставкою 2,00000000%, в день. Тому, розмір відсотків, які повинна була сплатити ОСОБА_2 за користування кредитними коштами за вказаний період становить 63 105,76 грн. (23 723,97 грн. х 2 % х 133 дні).
Отже, загальна сума заборгованості за відсотками з урахуванням часткового їх погашення у розмірі 3 864,42 грн., яка підлягала стягненню з відповідачки складає 69 108,60 грн. (3 864,43 грн. + 6 002,83 грн. + 63 105,76 грн. – 3 864,42 грн.), яка й була заявлена позивачем до стягнення.
Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку, проценти за користування кредитом нараховувалися ним по 29 січня 2024 року, тобто в межах строку кредитування визначеного договором. Після вказаної дати розмір нарахованих процентів не збільшувався.
Таким чином позивачем належним чином доведено розмір заборгованості за відсотками, які підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 .
Апеляційний суд перевірив наданий позивачем розрахунок та встановив, що він проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі. 
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що із розрахунку не можливо встановити за який саме період нараховано проценти, яким чином враховано здійснений нею платіж у сумі 5 200 грн. та у якій частині він був зарахований, у якій послідовності зараховувалися внесені кошти, як саме сформовано підсумкові суми, заявлені до стягнення.
Відповідачка ОСОБА_1 розмір кредитної заборгованості не спростувала, своїх контррозрахунків заборгованості чи доказів, які б підтверджували її відсутність, суду не надала.
Колегія суддів також вважає обґрунтованою заявлену позивачем вимогу про стягнення із відповідачки на користь позивача комісії за видачу кредиту у визначеному ним розмірі 2 540,45 грн., оскільки ця комісія є разовою платою саме за видачу кредиту, її сплата обумовлена п. 2.5 договору, з яким відповідачка погодилась, підписавши договір про надання кредиту. Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» не містить заборони на стягнення такої комісії як частини загальних витрат за кредитом (п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 12), включаючи комісії за надання, обслуговування та повернення кредиту.
Також слід зазначити, що плата за ініціювання кредиту врегульована постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255, а саме як комісія за ініціювання кредиту, що отримані (сплачені) банком і пов`язані зі створенням або придбанням фінансового інструменту, що обліковується в торговому портфелі з визнанням переоцінки через прибутки/збитки, включають: комісії за оцінку фінансового стану позичальника; комісії за оцінку гарантії, застав; комісії за обговорення умов інструменту; комісії за підготовку, оброблення документів та завершення операції тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24).
Апеляційний суд зауважує, що в пункті 2.5 укладеного між сторонами кредитного договору встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 3 600 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору залишається незмінним протягом всього строку (терміну) договору. З урахуванням внесення відповідачкою першого траншу на погашення кредиту у розмірі 5 200 грн., частина з яких у розмірі 1 059,55 грн. пішла на погашення комісії, з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за комісією у розмірі 2 540,45 грн. (3 600 грн. – 1 059,55), яка й була заявлена позивачем до стягнення.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що у розрахунку відсутні будь-які обґрунтування нарахування комісії, яка становить значну частину від суми кредиту, а також не розкрито правові підстави її застосування.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору. Постановлено відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 3 633,60 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2026 року до ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі.
Таким чином, оскільки апеляційним судом закінчено розгляд даної справи з ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 633,60 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2026 року. Судовий збір має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ 22030101, код ЄДРПОУ: 37951998, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку - UA418999980313131206080009612, наявність відомчої ознаки: «80» Апеляційні суди, назва суду: Івано-Франківський апеляційний суд.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2026 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 3 633,60 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2026 року.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта