ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 444/599/23

провадження № 61-8129св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Магерівський військовий лісгосп»,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Яцуляком Трасом Романовичем, на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року у складі судді Олещук М. М., постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Державного підприємства (далі - ДП) «Магерівський військовий лісгосп» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем та наказом ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 06 лютого 2023 року № 34-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » його було звільнено з посади старшого майстра на лісозаготівельних роботах у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Позивач вважав вказаний наказ та своє звільнення незаконними, оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо його працевлаштування, а саме не запропонував усіх вакантних посад на підприємстві, які існували на момент його попередження про звільнення та з`явилися до моменту звільнення, тобто не виконав обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 49-2 КЗпП України.
Крім того, роботодавцем не було враховано йогопереважного права на залишення на роботі, як того вимагає трудове законодавство.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 06 лютого 2023 року № 34-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на роботі та стягнути з ДП «Магерівський військовий лісгосп» на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до ухвалення рішення у справі..

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 
2024 року за апеляційною скаргою підприємства, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» від 06 лютого 2023 року №34-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого майстра на лісозаготівельних роботах Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» з 07 лютого 2023 року.
Стягнуто з Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2023 року до дня ухвалення рішення у справі - 16 січня 2024 року у розмірі 191 880 грн.
Стягнуто з Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого майстра на лісозаготівельних роботах Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп».

Судові рішення мотивовано тим, що роботодавець при звільненні ОСОБА_1 не виконав обов`язку щодо його працевлаштування, оскільки у ДП «Магерівський військовий лісгосп» була наявна вакантна посади, а саме станом на 19 грудня 2021 року посада старшого майстра лісу Середкевицького лісництва, однак, така не була запропонована ОСОБА_1 .

У грудні 2024 року з апеляційною скаргою до апеляційного суду звернувся представник  ОСОБА_2 - адвокат Яцуляк Т. Р.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі проте вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються його права та інтереси.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яцуляка Т. Р., залишено без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд дійшов законного та обґрунтованого правового висновку про те, що при звільненні ОСОБА_1 роботодавцем було допущено порушення його трудових прав, а саме не запропоновано наявну вакантну посаду.
При цьому, апеляційний суд не вбачав підстав для закриття апеляційного провадження у справі, вважаючи, що ОСОБА_2 , який не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, мав право оскаржувати рішення суду, оскільки наявність рішення про незаконність звільнення та стягнення середнього заробітку з підприємства може слугувати підставою для звернення в майбутньому ДП «Магерівський військовий лісгосп» до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування шкоди у порядку регресу, так як він був тимчасово виконуючим обов`язки директора підприємства на час звільнення ОСОБА_1 та підписував наказ про звільнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Яцуляк Т. Р., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року, постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2025 року скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не залучив його до розгляду справи, як третю особу, незважаючи на те, що вінбув тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» на час звільнення  ОСОБА_1 та підписував відповідний наказ. ДП «Магерівський військовий лісгосп» буде мати право звернутися до нього з позовом про відшкодування шкоди у порядку, встановленому статтею 237 КЗпП України.

Відзиви на касаційну скаргу сторони до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

03 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Магерівський військовий лісгосп» та займав посаду старшого майстра на лісозаготівельних роботах.

Відповідно до наказу від 04 листопада 2022 року № 130-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» виведено із штатного розпису ДП «Магерівський військовий лісгосп» з 24 січня 2023 року такі посади: головний інженер - 1 штатна одиниця; старший майстер на лісозаготівельних роботах - 1 штатна одиниця; сторож - 2 штатні одиниці.

Наказом від 01 грудня 2022 року № 134-ОД «Про внесення змін до наказу від 04 листопада 2022 року № 130-ОД» внесено зміни до наказу від 04 листопада 2022 року та виведено з 24 січня 2023 року зі штатного розпису ДП «Магерівський військовий лісгосп» такі посади: головний інженер - 1 штатна одиниця; сторож - 2 штатні одиниці; виведено з 03 лютого 2023 року зі штатного розпису ДП «Магерівський військовий лісгосп» таку посаду - старший майстер на лісозаготівельних роботах - 1 штатна одиниця.

01 грудня 2022 року ОСОБА_1 вручено попередження, яким повідомлено про те, що відповідно до наказу Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» від 04 листопада 2022 року № 130-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» має місце скорочення його посади та наступне звільнення 23 січня 2023 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Також повідомлено, що станом на 09 листопада 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка інша посада.

ОСОБА_1 01 грудня 2022 року вручено попередження № 393, яким його повідомлено про те, що відповідно до наказу ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 04 листопада 2022 року має місце скорочення його посади та наступне звільнення 03 лютого 2023 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Також повідомлено, що станом на 01 грудня 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка інша посада.

Наказом ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 06 лютого 2023 року № 34-ос, за підписом тимчасово виконувача обов`язків директора  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 звільнено з посади старшого майстра на лісозаготівельних роботах з 06 лютого 2023 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України, оскільки суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Яцуляка Т. Р., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями реалізації права на судовий захист. 

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Приймаючи до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , як особи яка не брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що рішення районного суду стосується прав та інтересів останнього, оскільки рішення про незаконність звільнення та стягнення середнього заробітку з підприємства може слугувати підставою для звернення у майбутньому ДП «Магерівський військовий лісгосп» до нього з позовом про відшкодування шкоди у порядку регресу, оскільки він був тимчасово виконуючим обов`язки директора підприємства на час звільнення ОСОБА_1 та підписував відповідний наказ про звільнення.

Перевіряючи рішення районного суду по суті спору, суд апеляційної інстанції послався на те, що статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, який передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судами було встановлено, що ДП «Магерівський військовий лісгосп», за підписом тимчасово виконувача обов`язків директора ОСОБА_2, видало наказ від 19 грудня 2022 року № 292-ОС «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 », згідно з яким ОСОБА_3 прийнято на основне місце роботи на посаду старшого майстра лісу Середкевицького лісництва з 19 грудня 2022 року на умовах повного робочого дня з оплатою праці згідно штатного розпису з трьохмісячним випробувальним терміном.

Отже, судами було встановлено, що у відповідача була наявна вакантна посада, а саме станом на 19 грудня 2021 року посада старшого майстра лісу Середкевицького лісництва, однак така не була запропонована ОСОБА_1 , що є порушенням трудового законодавства.

Також копіями наказу від 12 грудня 2022 року № 285-ОС «Про переведення ОСОБА_4 » та від 12 січня 2023 року №3-ОС «Про звільнення за угодою сторін ОСОБА_5 » доведено наявність на підприємстві вакантних посад у період з 01 грудня 2022 року до 06 лютого 2023 року, проте відповідачем не повідомлено позивачу, що на цей час наявні вакантні посади, що могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли законних та обґрунтованих правових висновків про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі.

Належних доводів на спростування таких правових висновків по суті спору ОСОБА_2 не навів ні в апеляційній скарзі, яка була прийнята до та розглянута по суті, ні в касаційній скарзі, його доводи касаційної скарги зводяться виключно до того, що його не було залучено до участі у справі, заявляючи на те, що він набув всі ознаки сторони у справі, а не був залучений, як третя особа, права якої можуть бути порушені, оскільки ДП «Магерівський військовий лісгосп» має право пред`явити до нього регресний позов.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що учасниками спірних трудових правовідносин є, насамперед, працівник та роботодавець (власник або уповноважений ним орган), який вправі самостійно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Керівник підприємства не є обов`язковим співвідповідачем у справі про поновлення на роботі, а незалучення до розгляду справи третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору, не є підставою для скасування рішення суду по суті спору.

При цьому, сторонами у справі єпозивач і відповідач (стаття 48 ЦПК України), а тому доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 мав бути стороною у справі є помилковими.

Верховний Суд також зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема, з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Апеляційний суд цього не вчинив і це є порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції поновив ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження ухвалою суду за його апеляційною скаргою, відкрив апеляційне провадження і перевірив судове рішення по суті.
При цьому, порядок залучення до участі у справі третіх осіб визначено статтею 53 ЦПК України. За змістом частин першої, четвертої цієї статті визначено, що третя особа може бути залучена, як за ініціативи суду, за заявою учасника справи, так і за власною заявою.
При розгляді позову  ОСОБА_1 , як у районному суді, так і в апеляційному суді за апеляційною скаргою ДП «Магерівський військовий лісгосп»,  ОСОБА_2 не заявляв суду про бажання вступити у справу, як третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору.
Отже, порушень, що б унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, Верховним Судом не встановлено.

Більш того, згідно із частиною п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Верховний Суд вважає, що скасування при наведених обставинах законного і справедливого судового рішення після значного проміжку часу є проявом надмірного формалізму, оскільки суттєвих негативних наслідків для заявника касаційної скарги не настало, а тому принципи розумності (доцільності й раціональності) повинні бути враховані.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Яцуляком Трасом Романовичем, залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року, постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк