Справа № 156/62/25 	Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/652/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 20 липня 2024 року у с. Литовеж Володимирського району Волинської області з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував комбайном ДОН 1500 Б держаний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений комбайн «НИВА» СК-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .
Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП.
Позивач також зазначав, що на підставі довіреності від 31 липня 2024 року він має право володіти, користуватися і розпоряджатися комбайном зернозбиральним СК-5 «НИВА» 1985 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , а тому він має право на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована.
Згідно з висновком експерта № 1403 за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи від 28 серпня 2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого комбайна «НИВА» СК-5 державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 47 412,80 грн.
Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємтсві «Нововолинська ЦМЛ» з 20 липня 2024 року по 29 липня 2024 року, де йому було діагностовано струс головного мозку у вигляді цефалгії та церебрастенії, ангіоспазм судин сітківки. Позивач вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду.
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача у його користь 47 412,80 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження комбайна, 554,62 грн витрат на лікування, 50 000 у відшкодування моральної шкоди, судові витрати по справі в розмірі 37 422,40 грн, з яких 15 000 – витрати на професійну правничу допомогу, 20 000 – витрати за проведення експертизи та 2 422 грн сплаченого судового збору.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 47 412,80 грн, моральну шкоду в розмірі 6 000 грн, витрати на лікування у розмірі 554,62 грн, витрати за проведення експертизи у розмірі 20 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1 334,50 грн сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.  Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 28 травня 2026 року – дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 завдано як майнову (пошкодження комбайна, витрати на лікування) так і моральну шкоду, яку суд стягнув з відповідача в користь позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За матеріалами справи судом встановлено, що 20 липня 2024 року у с. Литовеж Володимирського району Волинської області з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував комбайном ДОН 1500 Б держаний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений комбайн «НИВА» СК-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .
Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП (т. 1, а. с. 12, 13).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована.
Також судом встановлено, що довіреністю від 31 липня 2024 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в державних та інших підприємствах і установах та організаціях при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном), передачею в оренду, заставу у відповідності до договору доручення, належного йому комбайна зернозбирального марки СК-5 «НИВА» 1985 року випуску, заводський номер № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . За цією довіреністю ОСОБА_1 вправі у випадку спричинення ТЗ пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час користування (керування) ТЗ як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, згідно із калькуляцією або за домовленістю, отримувати страхові виплати, а також вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані із виконанням наданих повноважень (т. 1, а. с. 35). 
Згідно з висновком експерта № 1403 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 28 серпня 2024 року, виконаного ФОП ОСОБА_5 за зверненням ОСОБА_1 на підставі договору від 07 серпня 2008 року, вартість відновлювального ремонту комбайна марки СК-5 «НИВА» державний номерний знак НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 47 412,80 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженням його комбайну СК-5 «НИВА» державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 липня 2024 року, складає 47 412,80 грн (т. 1, а. с. 14, 15, 20-33).
Витрати ОСОБА_1 на оплату послуг з проведення автотоварознавчої експертизи склали 20 000 грн, що підтверджується рахунком-фактурою ФОП ОСОБА_5 та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПриватБанк» від 13 серпня 2024 року (т. 1, а. с. 16).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємтсві «Нововолинська ЦМЛ» з 20 липня 2024 року по 29 липня 2024 року, де йому було діагностовано струс головного мозку у вигляді цефалгії та церебрастенії, ангіоспазм судин сітківки. Також відповідачем за рекомендацією лікаря було придбано ліки на загальну суму 554,62 грн, що підтверджується чеком № 61810 від 30 липня 2024 року (т. 1, а. с. 18, 37).
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди. 
Своїм листом від 28 серпня 2024 року за вихідним № 3-01а/36453 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило ОСОБА_1 про те, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Зазначено, що згідно з додатком 1 до Положення про перелік, значення та порядок застосування коригуючих коефіцієнтів під час укладання страховиками договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 30 травня 2022 року № 108, встановлено коригуючі коефіцієнти у залежності від типу транспортного засобу: легковий автомобіль, причепи до легкових автомобілів, автобуси, вантажні автомобілі, причепи до вантажних автомобілів, мотоцикли та моторолери. Зазначений перелік є виключним і розширеному тлумачення не підлягає. Оскільки до вказаного переліку такий тип пристрою як «комбайн» не включено, то він у розумінні Закону не є транспортним засобом, і, відповідно, обов`язку у МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм не виникає (т. 1, а. с. 67).
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України).
Як передбачено частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.  Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.  Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Як передбачено частиною 1, пунктом 1 частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.  Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України).
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, обов?язковим для суду, який розглядає справу про відшкодування шкоди, заподіяної транспортним засобом, є постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнаний відповідач ОСОБА_2 .
Крім того судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди власник комбайна ДОН 1500 Б державний номерний знак НОМЕР_5 відповідач у цій справі ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами.
Місцевим судом установлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди комбайн, яким керував ОСОБА_1 , перебував у нього в користуванні на підставі домовленості з ОСОБА_4 та підтверджується наявністю в останнього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, документів на підтвердження понесених позивачем витрат на його відновлення після дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі довіреності від 31 липня 2024 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в державних та інших підприємствах і установах та організаціях при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном), передачею в оренду, заставу у відповідності до договору доручення, належного йому комбайна зернозбирального марки СК-5 «НИВА» 1985 року випуску, заводський номер № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . За цією довіреністю ОСОБА_1 вправі у випадку спричинення ТЗ пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час користування (керування) ТЗ як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, згідно із калькуляцією або за домовленістю, отримувати страхові виплати, а також вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані із виконанням наданих повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Встановивши, що розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження комбайна СК-5 НИВА державний номерний знак НОМЕР_2 складає 47 412,80 грн, що підтверджується висновком експерта № 1403 за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи від 28 серпня 2024 року, рахунком-фактурою, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПриватБанк» від 13 серпня 2024 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана матеріальна шкода підлягає стягненню з винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди особи на користь позивача, який був законним користувачем транспортного засобу.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).
У пунктах 3, 4, 5 своєї постанови № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз?яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У пункті 9 своєї постанови № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін інші обставини, які мають істотне значення саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21.
При цьому судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, проходив неприємні та шкідливі для здоров`я процедури, що спричинило моральні переживання, у нього змінився звичний спосіб життя, оскільки він продовжував лікуватися і після виписки з лікарні. Окрім того, лікування позивача проходило в час збору зерна та молотіння ячменю, що не дало змоги працювати на полі, а також певний час ОСОБА_1 не міг користуватись комбайном, оскільки він зазнав механічних пошкоджень.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який є обґрунтованим, відповідає глибині та тривалості моральних страждань ОСОБА_1 . При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Місцевим судом також встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач поніс додаткові витрати, зумовлені необхідністю лікування, зокрема на придбання ліків (аспаркам, гофен, магнебам) на загальну суму 544,62 грн, що підтверджується чеком № 61810 від 30 липня 2024 року (т. 1, а. с. 18), які необхідно стягнути з відповідача в користь позивача.
Натомість сторона відповідача не спростувала висновків суду першої інстанції і не надала суду доказів на підтвердження відсутності вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_2 були спрямовані на припинення протиправних дій ОСОБА_1 не підтверджені жодними доказами.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді