Справа № 336/11271/25
Пр. 2/336/931/2026 
23.06.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
23 червня 2026 року      м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу №336/11271/25 за позовом ОСОБА_1 до Першої запорізької державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: П?ята запорізька державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом скасування заборони відчуження нерухомого майна, -
без участі сторін їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2025 представниця позивача адвокат Шевченко А.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, просить скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2536596, дата реєстрації: 27.10.2005, реєстратор: Перша запорізька державна нотаріальна контора, суб`єкт: Шквиря Іван Степанович, причина відсутності коду: архівний запис; підстава обтяження: повідомлення, б/н 24.11.1962, БУ Коксохіммонтаж; тип майна: невизначене майно, все майно; опис: АДРЕСА_1 ).
За змістом позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого заведено спадкову справу у П?ятій Запорізькій державній нотаріальній конторі №786/2012. Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина, матір позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої заведено спадкову справу у П?ятій запорізькій державній нотаріальній конторі №787/2012. Позивач стверджує, що є єдиним спадкоємцем після її смерті. До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_2 . Відповідно до постанови державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний арешт нерухомого майна, який просить зняти позивач. 
В якості підстав для застосування обтяження сторона позивача зауважує, що батько позивача ОСОБА_2 працював на підприємстві Коксохіммонтаж, яким видано позику 24.11.1962, як видно з даних трудової книжки. При цьому, 09.02.1967 ОСОБА_2 звільнений з підприємства, отже, з ним проведений повний розрахунок, повернуто трудову книжку, тобто підстав для збереження арешту нерухомого майна немає. Відповідач не надав відповіді на запит сторони позивача щодо застосованого обтяження.
Таким чином, як стверджує сторона позивача, подальше збереження обтяження нерухомого майна порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця. 
Беручи до уваги неможливість позасудових засобів врегулювання спору, наводячи посилання на приписи ст.41 Конституції України, ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, представник позивачки просить задовольнити позовні вимоги у визначений спосіб.
Ухвалою суду від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Вказаною ухвалою суду визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечень (з дня отримання відповіді на відзив), які мають відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, а також одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані іншим учасникам справи (у копіях). Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст. 181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч. 3-6 ст. 178 ЦПК України
12.02.2026 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
04.05.2026 судом відкладено розгляд справи у зв?язку за клопотанням сторони позивача, поданим адвокаткою Шевченко А.В. 04.05.2026.
Представниця позивача адвокат Шевченко А.В. згідно з заявою, вх.№ від 23.06.2026, просить здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Представник відповідача в.о. завідувача Першої запорізької державної нотаріальної контори К.Трипольська 22.01.2026 згідно з заявою просить здійснювати розгляд за відсутності сторони відповідача.
Третя особа, а саме її представниця – державний нотаріус К.Сидорук відповідно до заяви, вх.№ від 10.04.2026, просить розглянути справу за її відсутності, ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до норм чинного законодавства України.
Відповідач відзиву на позовну заяву, інших клопотань та заяв до справи не скеровував, не скориставшись відповідним процесуальним правом. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст.178 ЦПК України).
Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, за выдсутносты заперечень, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Судом 23.06.2026 розпочато з?ясування обставин справи та перевірку їх доказами, визначено порядок розгляду, а саме: дослідити наявні письмові докази, закінчено з?ясування обставин справи та перевірку їх доказами, після чого суд перейшов на стадію ухвалення рішення.
Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань, зустрічного позову у справі не подано.
Підстав для відкладення розгляду справи та оголошення перерви судом відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України не встановлено.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що за даними паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.11.1997, ОСОБА_1 з 22.12.1972 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС м.Челябінськ.
Згідно з засвідченою копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 25.03.2001, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті – Шевченківський район м.Запоріжжя.
За даними засвідченої копії свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 06.10.2012, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті – м.Запоріжжя.
Згідно з постановою державного нотаріуса П?ятої запорізької державної нотаріальної контори Сидорук К. від 19.04.2025, розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 , встановлено неможливість вчинення нотаріальної дії. Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцем, який в установлений законом спосіб прийняв спадщину, є син спадкодавця ОСОБА_2 . До складу спадкового майна входить вказаний вище будинок. Відповідно до п.п.4.20 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України 22.02.20212 за №296/5, як вказано у постанові, дослідженій судом, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Зазначені обставини відповідно до приписів ст.49 Закону України «Про нотаріат» зумовили відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно зі сповіщенням до міської нотаріальної контори №1 від 22.11.1962 ОСОБА_2 видано позику Запорізького СУ «Коксохіммонтаж» №223 в сумі 500 руб строком на 7 років на побудову на ст.Запоріжжя Ліве, кв. НОМЕР_5 , місце НОМЕР_6 . До повернення позики забудовник не має права продажу або передання побудови без дозволу підприємства. У зв?язку із чим у сповіщенні заявник просить нотаріальну контору накласти арешт на будівлю. За даними заборони Першої запорізької державної нотаріальної контори, р.№377 від 24.11.1962, долученій у засвідченій копії, на підставі даного сповіщення накладено заборону на майно ОСОБА_2 . Дані про працевлаштування ОСОБА_2 на вказаному підприємстві з січня 1958 року по лютий 1967 року вказані у засвідченій копії трудової книжки ОСОБА_2 .
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, як видно з відповіді №2909112 на електронний запит суду, ТОВ КП «Коксохімтепломонтаж», код ЄДРПОУ 01414643 припинено 14.08.2017.
У відповідь на адвокатський запит 17.10.2024 відповідач відмовив у наданні відомостей щодо арешту майна.
Крім того, судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою (витяг №5005927446332) від 27.05.2026, поданою представником позивача, Першою запорізькою державною нотаріальною конторою, як видно за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, внесені дані про обтяження, р.№2536596, тип – арешт нерухомого майна, зареєстроване 27.10.2005, заявник Перша запорізька державна нотаріальна контора, тип майна – невизначене майно, все майно, АДРЕСА_3 , суб?єкт ОСОБА_2 , власник, тип документа – повідомлення б/н від 24.11.1962, видане БУ Коксохіммонтаж.
Також у Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна міститься уточнення щодо архівного запису №14145-101 від 24.11.1962.
Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За приписами ст.317-319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а ч.3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. 
В даному випадку звернення позивача до суду обумовлено необхідністю захисту ОСОБА_1 прав власника на спадкове майно, яке складається виключно з житлового будинку АДРЕСА_2 , що, як об?єкт нерухомого майна обтяжений арештом, який накладений на все майно батька позивача ОСОБА_2 . Зазначене обумовило висновок суду про підсудність справи саме Шевченківському районному суду м.Запоріжжя, адже згідно з дослідженими даними реєстрів, що надані до суду, обтяження застосовано до невизначеного майна, всього майна, а ОСОБА_1 звертався до П?ятої державної нотаріальної контори саме з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину на об?єкт нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_2 , що територіально розташований у Шевченківському районі м.Запоріжжя. При цьому, зазначення у реєстрі нерухомого майна об?єкта нерухомості у сел. Запоріжжя-Ліве, на переконання суду, пов?язане саме з тим, що позика видана ОСОБА_2 для побудови даного об?єкта, як видно зі сповіщення, дослідженого судом.
Так, суд вважає правомірним, що вимоги ОСОБА_1 , що ґрунтуються на прийнятті ним спадщини на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, адже на даний час позивач через наявність арешту на вказане нерухоме майно, позбавлений права оформлення власності та подальшого розпорядження будинком. Відчуження майна, на яке накладено арешт, не є можливим. 
Доказів знищення об?єкта нерухомого майна на час розгляду справи її матеріали не містять.
Суд, беручи до уваги підтверджений факт звільнення батька позивача ОСОБА_2 з ТОВ КП «Коксохімтепломонтаж» (остання назва згідно з реєстром), а також факт припинення даної юридичної особи, дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба у подальшому збереженні арешту (обтяження) вищезазначеного майна (невизначеного майна, всього майна).
В даному випадку, враховуючи обставини справи, суд вважає належним суб?єктний склад, визначений стороною позивача, адже наявності правонаступника у ТОВ КП «Коксохімтепломонтаж» не встановлено.
Слід зауважити, що, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави--учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. 
Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 вказаного вище міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Ст.181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Відповідно до п.п.1, 5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом - щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні).
Виходячи з викладеного вище, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на вказане нерухоме майно, порушуються спадкові права позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості зареєструвати право власності та, в подальшому, розпоряджатися майном. Відповідно, підстав для збереження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом зняття арешту з майна, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Судове рішення про зняття арешту з майна є достатньою підставою для державної реєстрації припинення обтяження.
Як врегульовано ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства.
Згідно з ч.1, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Так, щодо стягнення судового збору, що сплачений стороною позивача при зверненні до суду, за результатами розгляду справи не встановлено підстав для його стягнення з відповідача. Встановлені судом обставини свідчать про накладення обтяження, яке знімається судом за результатами розгляду справи, під час володіння об?єктом нерухомості батьком позивача, крім того, досліджені докази не дозволяють суду дійти висновку, що обтяження застосовано неправомірно або помилково завдяки діям відповідача. Суд враховує й критерії, передбачені ч.3 ст.141 ЦПК України, відповідно, судові витрати залишаються за позивачем ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 2, 5, 7, 10, 12-13, 49, 76-82, 89, 141-142, 174, 178, 223, 229, 245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першої запорізької державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: П?ята запорізька державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом скасування арешту нерухомого майна, - задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2536596, дата реєстрації: 27.10.2005, реєстратор та заявник: Перша запорізька державна нотаріальна контора, суб`єкт: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис; підстава обтяження: повідомлення, б/н 24.11.1962, БУ Коксохіммонтаж; тип майна: невизначене майно, все майно, власник ОСОБА_2 , тип документа – повідомлення б/н від 24.11.1962, видане БУ Коксохіммонтаж, опис: АДРЕСА_3 , архівний запис №14145-101 від 24.11.1962.
Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною позивача, залишити за ОСОБА_1 .
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Перша запорізька державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, буд.3В код ЄДРПОУ 02884115;
П?ята запорізька державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул.Цитрусова, буд.5, код ЄДРПОУ 02884150.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 23.06.2026.

Суддя   Л. А. Вайнраух