Номер провадження 2/754/7059/26
Справа №754/4636/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

20 травня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т. А.,
за участю секретаря судового засідання Юхименко А. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄТ АКТИВ», третя особа: Головне управління Пенсійного Фонду України у м. Києві про визнання трудових відносин припиненими, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі своєї представниці - адвокатки Ковальової О. О. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄТ АКТИВ», третя особа: Головне управління Пенсійного Фонду України у м. Києві про визнання трудових відносин припиненими. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄТ АКТИВ», обіймав посаду кухаря. В день звільнення, яке відбулося за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 кодексу законів про працю України) Позивачеві було видано примірник відповідного наказу, трудову книжку та проведено всі фінансові розрахунки. Фінансових претензій позивач до ТОВ «ДІЄТ АКТИВ» не має. Тривалий час позивач не був офіційно працевлаштований, а у 2022 році, виїжджаючи з місця постійного проживання у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, документи про трудову діяльність були втрачені. У 2025 році при офіційному працевлаштуванні позивачем було отримано Відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, посилаючись на які органи Пенсійного Фонду України повідомили його про відсутність у них інформації про припинення його трудових відносин з ТОВ «ДІЄТ АКТИВ». Внесення відповідного запису в реєстр впливає на пенсійний стаж заявника, можливість у майбутньому отримати пенсію та порушує інші його трудові права. Для з`ясування обставин припинення трудових відносин позивача з ТОВ «ДІЄТ АКТИВ» 20 жовтня 2025 року на адресу товариства було направлено адвокатський запит, яким представник позивача просила надати інформацію про дату та підстави припинення ТОВ «ДІЄТ АКТИВ» трудових відносин з ОСОБА_1 , який в період з 01 вересня 2013 по 31 серпня 2014 року обіймав посаду кухаря, а також надати належним чином завірені копії наказів про прийняття та звільнення з посади. 12 листопада 2025 року адвокатський запит повернувся відправникові, оскільки не був отриманий ТОВ «ДІЄТ АКТИВ». За адресою офіційної реєстрації ТОВ «ДІЄТ АКТИВ» також відсутнє, але відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність товариства наразі не припинена. Оскільки позивач не має жодних відомостей про реальне місцезнаходження ТОВ «ДІЄТ АКТИВ» та актуальні засоби зв`язку з ним, вважає, що факт припинення трудових відносин може бути визнаний в судовому порядку.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2026 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Представниця позивача подала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала, просила суд провести розгляд справи у відсутності сторони позивача.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Відзиву на позовну заяву чи будь-яких клопотань до суду не надходило
Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені судом належним чином.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст. ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що позивач з 01 вересня 2013 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄТ АКТИВ».
Як вбачається з відповіді сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т. А. № 2763013 від 20.05.2026 до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, позивач ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «ДІЄТ АКТИВ» 31.08.2014 року.
Таким чином, трудові відносини між сторонами були припинені з 31.08.2014 року.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
У пункті 1 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема є угода сторін.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Враховуючи порушене право позивача, обраний ним спосіб захисту направлений на захист його трудових прав, гарантованих Конституцією України, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄТ АКТИВ» з 31.08.2014 у зв`язку зі звільненням позивача з займаної посади кухаря за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 76-81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 21, 22, 36, 38 КЗпП України, Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», суд
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄТ АКТИВ», третя особа: Головне управління Пенсійного Фонду України у м. Києві про визнання трудових відносин припиненими - задовольнити.
Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄТ АКТИВ» припиненими з 31.08.2014 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з займаної посади кухаря на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄТ АКТИВ», ЄДРПОУ 34293128, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17/52.
Дані третьої особи: Головне управління Пенсійного Фонду України у м. Києві, ЄДРОПУ 42098368, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16.
Повний текст рішення суду виготовлено 02.06.2026.

Суддя:       Т. А. Зотько