ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/8795/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Товариства з обмеженою 
відповідальністю «Авто Хаб Київ» - Калька Д. О., Старицької Ю. Ю.,
Київської міської ради - Перепилиціна К. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу (із урахуванням заяви про виправлення описки) Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Хаб Київ» 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 (у складі колегії суддів: Тищенко О. В. (головуючий), Кравчук Г. А., Сибіга О. М.)
у справі № 910/8795/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Хаб Київ» 
до Київської міської ради 
про визнання договору укладеним,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Хаб Київ» (далі - ТОВ «Авто Хаб Київ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання укладеним з моменту набрання рішенням суду законної сили договору оренди земельної ділянки 8000000000:755193:0004 площею 4,6107 га, що знаходиться за адресою: вул. Перемоги 20, у Святошинському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд, у запропонованій позивачем редакції.
Позовні вимоги обґрунтовано тривалим ухиленням відповідача від укладення договору оренди. Позивачем зазначено, що з жовтня 2021 року питання щодо передачі позивачу земельної ділянки в оренду не було винесено на розгляд та не було включено до порядку денного чергової сесії ради, а відповідний договір оренди земельної ділянки, незважаючи на численні звернення позивача, між сторонами не укладено.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 позов задоволено. Визнано укладеним між ТОВ «Авто Хаб Київ» та Київською міською радою з моменту набрання судовим рішенням у даній справі законної сили договір оренди земельної ділянки у редакції, викладений у резолютивній частині рішення.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у квітні 2026 року ТОВ «Авто Хаб Київ» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій (з урахуванням заяви про виправлення описки), посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 - залишити в силі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 910/8795/25 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Авто Хаб Київ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.05.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.07.2025 № 435465892 Товариство з обмеженою відповідальністю Оіл Хаб Київ (попереднє найменування позивача) є власником комплексу будівель і споруд на вулиці Перемоги, 20, у Святошинському районі міста Києва, до складу якого входять: 
- адміністративно-побутовий корпус літ. А, загальною площею 565,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381268480000);
- корпус служби перевезень літ. Б, загальною площею 160,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381261680000);
- нежитлова будівля - приміщення начальників 2-х автоколон літ. В, загальною площею 74,60 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381265880000);
- будівля блоку допоміжних цехів № 1 літ. Г, загальною площею 621,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381270680000);
- будівля складів матеріальних літ. Д, загальною площею 255,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381273180000);
- будівля блоку допоміжних цехів № 2 літ. Е, загальною площею 1 405,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381221480000); 
- будівля профілакторію поточного ремонту літ. Ж, загальною площею 682,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381272480000);
- нежитлова будівля - приміщенням начальника 1-ї автоколони літ. З, загальною площею 41,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381256680000); 
- будівля мийки автомобілів літ. И, загальною площею 864,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381263680000);
- будівля ковально-зварювального блоку літ. К, загальною площею 382,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381258180000); 
- виробничий корпус № 2 літ. Л, загальною площею 3 937,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381227180000), 
- будівля центрального складу запчастин літ. М, загальною площею 499,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381264980000);
- нежитлова будівля - центральна електрощитова літ. Н, загальною площею 28,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381260180000);
- будівля автозаправочної станції літ. О, загальною площею 16,0 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 381252580000), 
Право власності позивача на вищенаведене нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2020, номери записів про право власності: 36305936, 36305848, 36305913, 36304903, 36305872, 36305208, 36305988, 36306002, 36305966, 36305953, 36306018, 36305894, 36305094, 36305821. 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2021 № НВ-0007765372021, 02.09.2020 на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 21.05.2020, виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАВОЛЕНД», відділом у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004, площею 4,6107 га, розташованої за адресою: вул. Перемоги, 20, Святошинський район, місто Київ; вид цільового призначення: 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 
Судами попередніх інстанцій установлено, що власником земельної ділянки площею 4,6107 га з кадастровим номером 8000000000:75:193:0004, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. 
Згідно з проєктом рішення Київської міської ради 394132561 (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) «Про передачу ТОВ «Авто Хаб Київ» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд товариства на вул. Перемоги 20, у Святошинському районі м. Києва», розробленим Департаментом земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради, запропоновано розглянувши заяву ТОВ «Авто Хаб Київ» від 20.09.2021 № 50102-006253338-031-03 передати ТОВ «Авто Хаб Київ» в оренду на 10 років земельну ділянку площею 4,6107 га (кадастровий номер 8000000000:755193:0004) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд Товариства на вулиці Перемоги, 20, у Святошинському районі м. Києва (пункт 2).
Разом із тим, з жовтня 2021 року питання щодо передачі позивачу спірної земельної ділянки в оренду не було внесено на розгляд та не включено до порядку денного чергової сесії Київської міської ради, а відповідний договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладено.
Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «Авто Хаб Київ» листами від 07.02.2025 № 1-02.25, 28.02.2025 № 3-2.02.25 зверталося до Київської міської ради щодо припинення бездіяльності, яка полягала в неукладенні договору оренди земельної ділянки.
Так, листами від 04.03.2025 № 057-2805 Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради та від 19.03.2025 № 225-СК-1163 Київська міська рада повідомили позивача про те, що проєкт рішення Київської міської ради 394132561 (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) перебуває у секретаріаті Київської міської ради для формування попереднього проєкту порядку денного пленарного засідання відповідача, який буде розглянутий на засіданні Президії Київської міської ради, дати якого не визначено.
28.05.2025 ТОВ «Авто Хаб Київ» листом № 1-06.25 звернулося до відповідача, у якому просило укласти договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:75:193:0004). До заяви було додано підписаний позивачем проєкт договору у двох примірниках (який відповідає типовому договору оренди землі та договорам оренди, які укладаються Київською міською радою з іншими орендарями).
У відповідь на вказану пропозицію Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради листом від 27.06.2025 № 057-8472 повідомив позивача про те, що підставою для укладання договору оренди є рішення Київської міської ради, однак за інформацією, наданою Київською міською радою листом від 26.06.2025, проєкт рішення Київської міської ради 394132561 (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) перебуває в управлінні організаційного та документального забезпечення діяльності для формування попереднього проєкту порядку денного пленарного засідання Київської міської ради, дати засідання не визначені. 
Зважаючи на тривале ухилення відповідача від укладення договору оренди земельної ділянки, ТОВ «Авто Хаб Київ» звернулося до суду з відповідними позовними вимогами.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши обставини неодноразового звернення ТОВ «Авто Хаб Київ» до Київської міської ради з клопотаннями про надання в оренду земельної ділянки, на якій розташоване належне позивачу на праві власності нерухоме майно, факт тривалого ухилення Київської міської ради від прийняття рішення про надання позивачу спірної земельної ділянки у користування, ураховуючи положення частини 11 статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, враховуючи обставини справи та поведінку сторін у спірних правовідносинах, з огляду на позиції Верховного Суду, суд першої інстанції виснував про обрання позивачем належного способу захисту своїх прав шляхом визнання укладеним договору оренди земельної ділянки у відповідній редакції.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що за відсутності позитивного рішення Київської міської ради про передачу спірної земельної ділянки в оренду, передача такої земельної ділянки в оренду суперечить вимогам частини 1 статті 124 ЗК України та, окрім цього, є втручанням у дискреційні повноваження Київської міської ради.
ТОВ «Авто Хаб Київ», у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалося на не врахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 280/2822/23 щодо дискреційних повноважень органів влади та їх меж; у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 року в справі № 906/1314/21 щодо неприпустимості для орендодавця нехтувати своїми обов`язками щодо добросовісного проведення переговорів та прийняття відповідного рішення та правових наслідків такої поведінки; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 910/5179/20 та у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.04.2019 у справі № 3190/34/17 щодо застосування судами принципу добросовісності; у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року в справі № 911/1770/21, відповідно до якого за відмови органу місцевого самоврядування в передачі в оренду земельної ділянки, на якій розміщено об`єкти нерухомості позивача, належним способом захисту його права є звернення з позовом про визнання укладеним договору оренди щодо такої земельної ділянки; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16, від 26.09.2024 у справі № 990/167/24, від 22.09.2020 у справах № 313/350/16 та № 159/5756/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 10.04.2018 у справі № 594/376/17 та у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 та № 922/5468/14. 
Також, ТОВ «Авто Хаб Київ» у поданій касаційній скарзі зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що є підставою для подання касаційної скарги відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Крім того, ТОВ «Авто Хаб Київ» підставою касаційного оскарження судового рішення у справі, що розглядається, також зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України з огляду на наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу, а саме, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу ТОВ «Авто Хаб Київ» у межах її доводів та вимог, виходить із такого.
Земля в Україні є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до Конституції України земля, її надра, водні ресурси та інші природні ресурси на території України є власністю українського народу.
За приписами статей 2, 3 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
Питання переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, врегульовано, зокрема, статтею 120 ЗК України, згідно з частинами 1 та 2 якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до вимог частини 11 статті 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Тобто частиною 11 статті 120 ЗК України встановлено прямий обов`язок органу місцевого самоврядування (відповідача за зустрічним позовом) передати позивачу у користування земельну ділянку, на якій розташований придбаний ним об`єкт нерухомого майна.
Зазначені вимоги статті 120 ЗК України діяли на час звернення ТОВ «Авто Хаб Київ» до суду з позовом (15.07.2025).
На встановлену судами попередніх інстанцій дату державної реєстрації права власності ТОВ «Авто Хаб Київ» на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці (21.04.2020), діяла дещо інша редакція статті 120 ЗК України, проте також гарантувала перехід права на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду.
За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, ТОВ «Авто Хаб Київ» на виконання вищевказаних вимог закону неодноразово зверталося до Київської міської ради з клопотаннями про отримання в оренду земельної ділянки, на якій розташоване придбане ним нерухоме майно. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується учасниками справи, у зв`язку з зверненням ТОВ «Авто Хаб Київ» до Київської міської ради із заявою від 20.09.2021 № 50102-006253338-031-03 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було розроблено проєкт рішення Київської міської ради 394132561 (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) «Про передачу ТОВ «Авто Хаб Київ» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд товариства на вул. Перемоги 20, у Святошинському районі м. Києва», яким запропоновано передати ТОВ «Авто Хаб Київ» в оренду на 10 років земельну ділянку площею 4,6107 га (кадастровий номер 8000000000:755193:0004) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд Товариства на вулиці Перемоги, 20, у Святошинському районі м. Києва (пункт 2).
Разом із заявою від 20.09.2021, ТОВ «Авто Хаб Київ» для прийняття відповідного рішення Київською міською радою та укладення договору оренди земельної ділянки подало відповідачу технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель.
У свою чергу доказів вчинення Київською міською радою будь-яких дій (задоволення або відмова у задоволенні заяви тощо) матеріали справи не містять.
У подальшому ТОВ «Авто Хаб Київ» листами від 07.02.2025 № 1-02.25 та від 28.02.2025 № 3-2.02.25 зверталося до Київської міської рада щодо припинення бездіяльності, яка полягала в неукладенні договору оренди земельної ділянки.
У відповідь на лист від 07.02.2025 № 1-02.25 Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради листом від 04.03.2025 № 057-2805 повідомив позивача про те, що розглянувши заяву ТОВ «Авто Хаб Київ»  від 29.09.2021 № 50102-006253338-031-03, Департаментом земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради було підготовлено та 13.10.2021 передано для подальшого розгляду до Київської міської ради проєкт рішення «Про передачу ТОВ «Авто Хаб Київ» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд товариства на вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі міста Києва» (справа № 394132561). Згідно з листом керуючого справами Київської міської ради від 20.02.2025 № 225-СК-748, на час підготовки відповіді зазначений проєкт рішення (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) перебуває у секретаріаті Київської міської ради для формування попереднього проєкту порядку денного пленарного засідання відповідача, який буде розглянутий на засіданні Президії Київської міської ради. Однак, наразі дату проведення відповідного пленарного засідання не визначено, тоді як остаточне рішення щодо підготовлених проєктів рішень Київська міська рада приймає на пленарних засіданнях.
Київська міська рада листом від 19.03.2025 № 225-СК-1163, у відповідь на лист від 28.02.2025 № 3-2.02.25, повідомила позивача про те, що проєкт рішення Київської міської ради 394132561 (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) «Про передачу ТОВ «Авто Хаб Київ» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд товариства на вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі міста Києва» перебуває у секретаріаті Київської міської ради для формування попереднього проєкту порядку денного пленарного засідання відповідача, який буде розглянутий на засіданні Президії Київської міської ради. Наразі дати проведення відповідних Президій та пленарного засідання не визначені.
28.05.2025 ТОВ «Авто Хаб Київ» листом № 1-06.25 звернулося до відповідача, у якому просило укласти договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:75:193:0004). До заяви було додано підписаний позивачем проєкт договору оренди земельної ділянки у двох примірниках.
У відповідь на вказану пропозицію Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради листом від 27.06.2025 № 057-8472 повідомив позивача про те, що підставою для укладання договору оренди є рішення Київської міської ради, однак за інформацією, наданою Київською міською радою листом від 26.06.2025, проєкт рішення Київської міської ради 394132561 (від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР) перебуває в управлінні організаційного та документального забезпечення діяльності для формування попереднього проєкту порядку денного пленарного засідання Київської міської ради, дати засідання не визначені. 
Матеріали справи не містять жодного доказу вчинення Київською міською радою будь-яких дій, направлених на прийняття рішення про укладення з ТОВ «Авто Хаб Київ» договору оренди земельної ділянки.
Як наслідок, матеріалами справи обґрунтовано доведено:
- факт ухилення Київської міської ради від прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки у користування з жовтня 2021 року;
- факт відсутності у Київської міської ради правової можливості прийняти рішення, відмінне від рішення про надання земельної ділянки у користування (відсутність дискреційних повноважень);
- наявність у Київської міської ради юридичного обов`язку прийняти рішення та укласти з ТОВ «Авто Хаб Київ» договір оренди спірної земельної ділянки.
Верховний Суд зауважує, що бездіяльність Київської міської ради у даному випадку створила для ТОВ «Авто Хаб Київ» ситуацію тривалої правової невизначеності. Крім того, стягнення грошових коштів за фактичне землекористування та одночасне ухилення Київської міської ради від укладення відповідного господарсько-правового договору оренди суттєво порушує баланс інтересів сторін, оскільки фактично на ТОВ «Авто Хаб Київ» покладаються юридичні обов`язки без надання йому відповідних прав землекористувача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, виходив із того, що прийняття рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки є необхідною передумовою для такої передачі, а визнання судом такого договору укладеним за відсутності позитивного рішення порушує виключну компетенцію органу місцевого самоврядування на розпорядження землями від імені народу України. 
З такими висновками суду апеляційної інстанції Верховний Суд не погоджується з огляду на наступне. 
Так, у постанові від 15.02.2023 у справі № 911/1770/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд виснував, що за відсутності позитивного рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в оренду земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості позивача, належним способом захисту його права є звернення з позовом про визнання укладеним договору оренди щодо такої земельної ділянки.
Разом з цим, якщо на земельній ділянці державної або комунальної власності розташовані об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у приватній власності, то земельна ділянка не може бути передана її власником у користування будь-кому, окрім власника таких об`єктів (постанова Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 904/186/23).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість принципу Superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди хоч безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, але знаходить вияв у положеннях статті 120 ЗК України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (постанова від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, а також постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18,).
Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).
З огляду на наведене, покладений в основу оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції висновок про те, що за відсутності позитивного рішення Київської міської ради про передачу спірної земельної ділянки в оренду, передача такої земельної ділянки в оренду суперечитиме вимогам законодавства, зроблений судом апеляційної інстанції без урахування положень статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України, а також висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у зазначених вище постановах.
Крім того, щодо висновку суду апеляційної інстанції про втручання у дискреційні повноваження Київської міської ради на прийняття відповідного рішення, суд касаційної інстанції зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 280/2822/23, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, в черговий раз підтверджено правовий висновок щодо дискреційних повноважень органів влади та їх меж.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи (далі - КМРЄ) № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень (concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), прийнятими 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження визначаються як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Баадсгаард проти Данії» («Pedersen and Baadsgaard v. Denmark», заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Водночас у рішенні ЄСПЛ від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.
З огляду на це дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною.
Характерними ознаками адміністративного розсуду є: 1) реалізація дискреційних повноважень має відповідати принципу верховенства права; 2) їх здійснення можливе лише у разі відсутності єдиного можливого варіанту поведінки; 3) суб`єкти владних повноважень мають можливість вибрати оптимальний варіант поведінки з метою врегулювання певного кола суспільних відносин; 4) суб`єкти управлінської діяльності застосовують адміністративний розсуд відповідно до належної мети, без наявності власної вигоди та впливу сторонніх факторів.
Аналогічні висновки щодо тлумачення дискреційних повноважень суб`єкта управлінської діяльності викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.05.2023 у справі № 540/913/21, від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22, від 23.06.2023 у справі № 160/6214/21.
Ураховуючи наведене, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову постановлено без урахування висновків, викладених у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
Разом з тим, висновок щодо вирішення спорів у подібних правовідносинах, про відсутність якого зазначає скаржник у касаційній скарзі, наведено у постанові Верховного Суду від 20.08.2025 у справі № 910/12093/24, однак, висновок суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, цьому висновку не відповідає.
За наведених вище обставин, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції вважає, що підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, знайшли своє підтвердження під час розгляду касаційної скарги.
Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Оскільки наведеним вимогам оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає, їх не можна визнати законною і обґрунтованою.
Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною 2 статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 ГПК України).
Ураховуючи наведене та те, що суд апеляційної інстанції, відмовивши у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним, не досліджував відповідність умов запропонованого позивачем проєкта цього договору вимогам законодавства, щодо яких заперечував відповідач у справі, касаційна скарга ТОВ «Авто Хаб Київ» підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).
За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Хаб Київ» задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі № 910/8795/25 скасувати.
3. Справу № 910/8795/25 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко