Справа № 465/5806/25 
Провадження 2/465/1662/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
14.05.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Баран О.І.,
з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

учасників:
позивача: ОСОБА_1 ,
відповідача: ОСОБА_2 , 
представника позивача: адвоката Левченко М.М. (ордер серії ВІ №1315887),
представника відповідача: адвоката Левик С.А. (ордер серії ВС №1356509),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ),
предмет позову: стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитино трирічного віку,

в с т а н о в и в:
7 липня 2025 року уповноважений представник позивача, адвокат Левченко М.М., через систему «Електронний суд», звернулася до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , у розмірі всіх видів заробітку але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на користь позивача на її утримання у розмірі всіх видів заробітку до досягнення спільною дочкою трирічного віку.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.08.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків (а.с. 46-49).
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 56-57).
16 вересня 2025 року (вх.№28840/25) на адресу суду, через систему «Електронний суд» від представника відповідача, адвоката Левик Соломії Андріївни, надійшли письмові пояснення у справі (а.с. 66-72). У викладених поясненнях, зазначено, що відповідач брав участь у матеріальному забезпеченні дитини, здійснював грошові перекази та ніс додаткові витрати на її утримання і лікування. Водночас між сторонами відсутня згода щодо розміру та порядку надання такої допомоги, що й стало підставою звернення до суду.
17 вересня 2025 року (вх.№29018/25) представником відповідача, адвокатом Левик Соломією Андріївною, подано клопотання про витребування доказів у Головного управління ДПС у Львівській області та Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, щодо отримання позивачем допомоги при народженні дитини (а.с. 63-65). Указане клопотання задоволено 05.02.2026 (а.с. 174-178).
22 вересня 2025 року (вх.№29513/25) на адресу суду, через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Левченко Марії Миколаївни, надійшли заперечення на письмові пояснення надані відповідачем від 16.09.2025 (а.с. 138-141). Позивач вказує на відсутність належної участі відповідача у вихованні дитини, створення перешкод у вирішенні питань документального оформлення та реєстрації місця проживання дитини, що призводить до обмеження доступу до соціальних гарантій. Окрім цього, позивач посилається на необхідність самостійного несення витрат на проживання, лікування та забезпечення дитини, тоді як відповідач має стабільний дохід та об`єктивну можливість надавати більшу матеріальну допомогу.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.09.2025 у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна, adpsu@dpsu.gov.ua) витребувано дані, що зберігаються в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» щодо сторін у справі (а.с. 160-163).
Витребувані ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.09.2025 документи надійшли на адресу суду 25.11.2025 (вх. № 5845/25) (а.с. 168-170).
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є батьком спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка народилась у сторін під час перебування їх у шлюбі. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач, у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється.
Відповідач щодо обов`язку утримання малолітньої дитини не заперечив, зазначив, що матеріальну допомогу надає шляхом грошових переказів та оплати поточних витрат, однак не погоджується з розміром та способом стягнення аліментів, запропонованими позивачем. 
Беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину до шести років, встановлений в Україні, рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, допомоги на дитину, які ОСОБА_1 ймовірно отримує в Республіці Мальта та в Україні, незадовільний стан здоров`я відповідача, обов`язок відповідача утримувати непрацездатних батьків, обов`язкові платежі, які відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати, зокрема за оренду житла, комунальні послуги, інтернет, мобільний зв`язок, а також витрати на харчування, засоби індивідуальної гігієни тощо, враховуючи також розмір доходу позивачки, який є таким же, як і у відповідача, відповідач вважає достатнім для забезпечення потреб дитини розмір аліментів, що складає 1/20 його доходу, яка дорівнює 10 845 грн. З урахуванням рівності батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дитини така сума становитиме 21 690 грн, що, на думку відповідача, відповідає потребам та якнайкращим інтересам дитини, навіть без урахування допомоги на дитину.
Що ж стосується аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, відповідач вважає, що беручи до уваги той факт, що позивач також працює і її дохід є майже такий самий як і його, позивач є здоровою, не має на утриманні непрацездатних батьків, зважаючи на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні, відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання позивача у розмірі половини прожиткового мінімуму, а саме 1514 грн, що становить 1/143 його доходу до досягнення дитиною трирічного віку.
Позивачем у судовому засіданні зазначено, що з перших двох місяців роздільного проживання відповідач, незважаючи на свій рівень доходів, обмежується фінансуванням дитини виключно у межах 150 євро на місяць, із твердженням про достатність цієї суми на утримання дитини. Між тим, позивачу потрібно постійно витрачати кошти на підгузки, дитяче харчування, одяг, який для дитини відповідного віку потрібно оновлювати кожні два – три місяці. Також позивач несе витрати на оренду житла тощо. Вказує про те, що їй доводиться утримувати дитину фактично самостійно від самого народження. Спільний бюджет у сторін був короткотривалим. Позивач неодноразово за годину – дві до покупок відповідача пересилала йому кошти, оскільки у відповідача їх не вистарчало, а тепер він, за твердженням позивача, представляє ці чеки на підтвердження своїх витрат. У той самий час, при виїзді із квартири забрав низку речей, включно з гірляндами, а також окремими речами позивача та їх дитини. 
Позивач не вбачає можливості мирного врегулювання спору щодо сплати аліментів. Навпаки, твердить про істотне погіршення відносин між сторонами та наявності вини у цьому виключно відповідача, який шантажем та блокуванням її із дитиною на території Мальти намагається отримати для себе більш вагітні умови щодо вирішення спору. 
Так, відповідач 11.03.2026 ініціював встановлення заборони на виїзд дитини з Мальти, під приводом викрадення дитини та вивезення її на територію України. Хоча саме позивач працювала у Мальті і відповідач приїхав туди за сім`єю. Указана заборона уже є діючою, встановленою за рішенням суду.
Одночасно із забороною виїзду, батько також заблокував отримання документів дитини у Мальті, не підписуючи дозволу на проживання. 
Тож, станом на тепер дитина, документи якої вилучено, перебуваючи у Мальті як громадянка України, не може ні повернутися в Україну, ні набути резидентського статусу у самій Мальті. 
За таких обставин позивач позбавлена можливості влаштувати дитину в садочок, і не має фінансової можливості найняти няню, послуги якої у країні перебування є доволі коштовними. Державна медицина також дозволена тільки у разі резидентства, тому для дитини також не доступна. Тож позивачу доводиться користуватися лише платними послугами приватних лікарів.
Відтак, діями відповідача тільки збільшено витрати позивача на утримання дитини.
Крім цього, і сама позивач потребує лікування на території України, оскільки її страхові виплати не покривають вартості лікування у Мальті. Натомість через дії відповідача, позивач не змогла прибути в Україну навіть для раніше запланованого оперативного втручання.
Також через необгрунтовані ініційовані відповідачем судові процеси у Мальті, із твердженням відповідача про викрадення позивачем дитини, позивач витратила 2000 Євро. 
Вдавшись до такого способу «шантажу» відповідач, за твердженням позивача, намагався схилити позивача до компромісного рішення щодо розміру аліментів у сумі 400 євро, яка є неприйнятною. 
Відповідачем у судовому засіданні зазначено про те, що дії щодо заборони виїзду дитини є стандартними процедурами у мальтійських судах у сфері сімейно-цивільних правових, під назво «Child Access», що забезпечують його доступ до дитини. Вказує, що ним пропонувалося мирне врегулювання спірних правовідносин. Для початку пропонував замість 3 – 5 тисяч доларів витрачених сторонами на адвокатів, внести ці кошти на рахунок дочки, якими вона зможе самостійно розпорядитись у майбутньому. Однак, за твердженням відповідача, позивач, окрім власне потреб дитини, за рахунок аліментів намагається покрити вартість оренди квартири, послуги няні, послуги прибирання. У той же час він і сам не проти доглядати за дитиною «бути нянею», якщо суд визначить перебування дитини тиждень у одного із батьків, а тиждень у іншого. У такому випадку і матір зможе відпочити, і він зможе брати участь у вихованні дитини. Також він не згідний оплачувати за оренду та прибирання, тощо. До прийняття рішення судом вважає за можливе сплачувати саме по 150 євро. Твердить про те, що він не відмовляється від сплати аліментів, однак 25% на доньку від його доходів є істотною сумою, яка прирівнюється до мінімальної заробітної плати у Мальті. Вважає, що прийнятним розміром аліментів є 1/20 його доходу, яка дорівнює 10 845 грн на дитину і 1/143 – на дружину (1514 грн).
Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 22.02.2022 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Новий Розділ, Миколаївського району, Львівської області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.02.2022 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що зроблено актовий запис № 90 (а.с. 14). 
Під час шлюбу у сторін народилась донька,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є громадянкою України (а.с.75).
Дитина проживає із позивачем, що підтверджується копією витягу з договору оренди приватного житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.27-29). Указане також не заперечується відповідачем.
Як зазначено представником відповідача, сторони отримують дохід у Республіці Мальті. За доводами відповідача він надсилає позивачу пошти у валюті євро (EUR) на відповідну банківську картку, перерахувавши у такий спосіб упродовж періоду грудень 2024 – серпень 2025 року 1910,63 EUR, що еквівалентно 92 455,00 грн та 850,00 грн. Також представником відповідача зазначено про те, що упродовж січня – серпня 2025 року він особисто оплачував візити дитини до лікарів, проведення УЗД на Мальті, придбавав візок, зволожувач та очищувач повітря, іграшки, засоби гігієни, харчування, тощо. Загальна сума таких витрат, за доводами представника відповідача склала 193581,29 грн, на підтвердження понесення яких додано скриншоти та копії фотографій документів на іноземній мові, без їх перекладу. Лише одна із указаних фотографій містить зображення квитанції №E1K5-T86A-3C72-A0A0 від 23.12.2024 із даними щодо оплати відповідачем 850,00 грн на платіжну картку НОМЕР_4 , із призначенням платежу «педіатр ( ОСОБА_3 )» (а.с. 82).
За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 01.01.2024 – 30.09.2025 інформація про доходи  ОСОБА_2 відсутня (а.с. 100-101).
Також, у матеріалах справи наявний переклад звіту про доходи відповідача, ОСОБА_2 (форма FS3), з якого вбачається інформація про отримані доходи, податкові відрахування та соціальне забезпечення за період 01.01.2025 по 31.12.2025 (дата звіту 12.08.2025), а також відомості про платника ТОВ « ISV Tech LtD» (місце знаходження м Гріза, вул. Сліма Роуд) (а.с. 102-103).
Із указаного документа вбачається, що загальний дохід до вирахування склав 39965,00 EUR, сума вирахувань із якого становила 8329,00 EUR. Відтак щомісячний дохід, після вирахування податків становить 4619,43 EUR (31 636 : 7).
Представники сторін визнають, що це щорічна довідка про доходи (форма FS3), яка видається роботодавцем на Мальті. Цей документ підтверджує загальну суму прибутку працівника за рік та суму сплачених податків.
При цьому, також відповідач зазначив про те, що розмір щорічної допомоги на оренду житла становить 1000 EUR та 1600 EUR для особи з дитиною. Так само вони отримують по 700 EUR допомоги на харчування.
Отож, річні доходи відповідача, за наданими ним вихідними даними становитимуть 55933,16 EUR і складатимуться із щомісячних доходів за місцем праці 54233,16 EUR (4619,43 EUR х 12) + 1000 EUR + 700 EUR.
Щомісячний дохід відповідача становитиме 4661,10 EUR.
На підтвердження своїх витрат відповідач надав низку документів.
Щомісячні витрати відповідача на оренду житла, за адресою АДРЕСА_4  складають 1350,00 EUR (а.с. 111-116). 
Також ОСОБА_2 зазначив та надав документальне підтвердження захворювання шлунку (а.с. 126 зворот), у зв`язку із яким, а також із підвищеним тиском, як ним зазначено, його щомісячні витрати на лікування складають орієнтовно 70 EUR. На підтвердження витрат надав копії документів на іноземній мові, без їх перекладу (а.с. 117-123).
Крім цього, 01.07.2025 між відповідачем, з одного боку, та його батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладено нотаріально посвідчений Договір про сплату аліментів на утримання батьків (а.с. 128-132). Відповідно до якого, за домовленістю батьків та сина, цим Договором встановлено обов`язок сина сплачувати на утримання батьків аліменти та кошти на додаткові витрати в розмірі 500 EUR щомісяця в гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ на день платежу (п.3.1. Договору). Син зобов`язується сплачувати аліменти та кошти на додаткові витрати не пізніше 5 (п`ятого) числа щомісяця, шляхом перерахування суми аліментів та коштів на додаткові витрати на вказаний у Договорі рахунок (п.3.2. Договору). Сторони домовились, що строк дії цього Договору становить десять років з моменту його нотаріального посвідчення і може бути продовженим (п. 4.2, 4.3. Договору).
На виконання умов Договору про сплату аліментів на утримання батьків відповідачем на зазначений у Договорі рахунок 07.07.2025 сплачено 24560,00 грн, 04.08.2025 сплачено 23820,00 грн, 03.09.2025 сплачено 24100,00 грн (а.с. 133-135). 
Отож, щомісячні витрати відповідача становлять: 1920,00 EUR (1350,00 EUR + 70 EUR + 500 EUR).
Указані витрати складають 41,19% від його доходу розміром 4661,10 EUR.
З урахуванням зазначеного, задоволення позову у повному обсязі призведе до того, що залишок коштів у його розпорядженні становитиме лише 410,55 EUR, ураховуючи доплати від Республіки Мальта, тобто 8,81% всього на харчування, проїзд, тощо.
Нерухомого майна ОСОБА_2 у власності не має (а.с. 108).
ОСОБА_2 є власником транспортного засобу АЗЛК, моделі 21412, 1992 року випуску, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 109-110). 
Як вбачається із відповіді № 2310751 від 05.02.2026 з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, позивач ОСОБА_1 , у травні 2025 року отримала дохід у вигляді соціальних виплат у розмірі 15 480,00 грн, а у подальшому по 860,00 грн щомісячно до грудня 2025 року, включно. У 2026 році, станом на день формування довідки, доходів не позивача у довідці не відображено (а.с. 174-175).
Також згідно з інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 25.11.2025, в період 08.11.2017 до 24.11.2025 сторони у справі перетнули державний кордон України та виїхали за межі території України (а.с. 169-170).
Встановлено, що ОСОБА_2 виїхав з території України 30.01.2023, після чого на територію України не повертався. Тоді ж виїхала і позивач. 
ОСОБА_1 в`їздила на територію України лише на короткострокові періоди, окрім двох останніх довготривалих періодів перебування на території України після народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_4 – 23.04.2025, 24.05.2025 – ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Сторонами визнається факт їх працевлаштування за межами території України та отримання доходів за межами України (у Республіці Мальті). 
Станом на момент звернення із указаним позовом позивач перебувала на території України.
Оцінка судом
Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При цьому відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Враховуючи те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку, а також наявність постійного заробітку у відповідача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Зважаючи на значний розмір доходу відповідача, саме такий розмір аліментів буде відповідати інтересам та забезпечувати достатній рівень життя дитини у тих життєвих умовах, у яких дитина перебуває у даний конкретний момент часу, а також не суперечитиме інтересам відповідача, як батька дитини, у цей даний конкретний момент часу. 
При цьому, суд також не залишив поза увагою те, що дитина сторін, будучи громадянкою України, проживаючи за межами України, не може станом на час ухвалення судового рішення користуватися соціальними гарантіями у країні перебування, що не заперечується відповідачем, а відтак потребує у зв`язку із цим значно більших витрат позивача на утримання дитини. При визначенні такого розміру аліментів суд також врахував, що за неналежної фінансової участі батька в утриманні дитини та недостатності власних коштів позивача на послуги няні, позивач вимушена поєднувати свої трудові функції у країні перебування із обов`язками щодо постійного самостійного догляду за дитиною. 
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Однак, зважаючи на ті обставини, які існували станом на час ухвалення судового рішення, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення аліментів на дитину саме у такому розмірі.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Виходячи з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану, згідно ст. 80 Сімейного кодексу України.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
У відповідності до вимог ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд звертає увагу, що у Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Розмір аліментів має бути достатнім й співрозмірним з огляду на цілі зобов`язання по утриманню.
Судом встановлено, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка ОСОБА_1 має право на отримання аліментів до досягнення дитиною 3-х років. В той час як, відповідач знаходиться в працездатному віці, отримує дохід, розмір якого є достатнім також для утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд також враховує, що даний вид аліментних зобов`язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд, детально проаналізувавши існуючі доходи та витрати відповідача, що складають 41,19% від його доходу розміром 4661,10 EUR та враховують стан його здоров`я, наявність зобов`язань перед батьками, враховуючи також необхідність сплати 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно аліментів на утримання дитини, що також становитиме 20% від його доходу, беручи до уваги залишок коштів, що становитиме приблизно 38,81% після озвучених ним поточних витрат, враховуючи його матеріальне становище та працездатність, відсутність інших дітей, суд виходить із можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/5 частини (20,00%), що залишить у розпорядження відповідача 60% від отриманого ним доходу. 
При цьому, суд вважає абсолютно неприйнятним твердження представника відповідача про можливість позивача привести свої із дитиною витрати у відповідність до мінімального необхідного бюджету (за результатом дослідження домогосподарств з низьким доходом). Суд наголошує, що ст. 84 СК України встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У даному випадку судом встановлено достатнє матеріальне забезпечення батька дитини для надання утримання дружині. При цьому право дружини не залежить від отримання нею інших доходів, у тому числі соціальної допомоги. При цьому, відповідач також не позбавлений можливості переглянути розмір своїх витрат, із зменшенням щомісячних витрат та збільшенням тим самим загального залишку отриманих доходів у такий самий спосіб, як ним запропоновано позивачу.
Тому з врахуванням наведеного та виходячи із засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що достатнім та обґрунтованим розміром коштів, які підлягають стягненню на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, є 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07.07.2025 року до досягнення спільною дочкою трирічного віку.
При цьому, суд роз`яснює, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд –

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитино трирічного віку, – задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, тобто з 07.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи стягнення з 07.07.2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Повний текст рішення складено 18.05.2026.

Суддя: Баран О.І.