П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/21434/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа Володимир Анатолійович 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
01 липня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 - представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та не євреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю - у ситуації забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами.
Ця заборонена дискримінація полягає у відсутності нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон у країну, з якою не укладено міжнародного договору, та у виникненні внаслідок застосування правових норм Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, менш сприятливих умов і становища для громадян країни, які постійно проживають в Ізраїлі, з огляду на об`єктивну неможливість виконати вимоги Порядку щодо подання заяви через електронний кабінет ПФУ з використанням електронного підпису або особистого звернення до УПФУ чи банку на території України, що, у поєднанні з відмовою у визнанні альтернативних способів подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, зокрема через уповноважених адвокатів, осіб за довіреністю або шляхом надсилання заяви з нотаріально засвідченим і легалізованим (апостильованим) підписом пенсіонера, призводить до фактичного позбавлення їх конституційного права на отримання пенсії в порівнянні з іншими громадянами України, та створює ситуацію, за якої представники дискримінованої групи, на відміну від інших пенсіонерів, змушені витрачати значні зусилля, час і кошти на звернення до суду з вимогами визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду.
2. Зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії:
1) Негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
2) Вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках.
Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.”;
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”;
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк” компенсацію за майнову шкоду в сумі 689 061 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч шістдесят одна ) грн.;
5) здійснити виплату пенсії Позивача, яку позивач, відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі № 380/1733/22 мав поновити з 07.10.2009 року, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”, за винятком виплаченої майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
6) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк” компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч) грн.
7) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
8) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
3. Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції та короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не узгоджуються з вимогами статті 5 КАС України. Не зазначено підстав для поновлення строку звернення до суду та не сплачено судовий збір. Таким чином, ухвалою про залишення позову без руху, було запропоновано позивачу викласти прохальну частину позовної заяви з урахуванням вимог статті 5 КАС України та надати належним чином оформлену позовну заяву, подати клопотання про поновлення строку із зазначенням причин такого пропуску, а також докази сплати судового збору або відомості, які звільняють позивача від його сплати. Однак, такі вимоги суду позивачем не виконані.
4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
4.1 Не погодившись із ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.10.2025, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
4.2 В обґрунтування скарги позивач посилається на помилковість висновків суду першої інстанції та неповне з`ясування обставин справи.
4.3 Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він заперечує проти її задоволення і просить залишити ухвалу суду без змін.
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Стаття 169 КАС України передбачає декілька самостійних та незалежних одна від одної підстав для повернення позовної заяви. Частина перша цієї статті регулює випадки, коли позовна заява залишається без руху для усунення недоліків форми та змісту з наданням строку, і у разі невиконання цих вимог — повертається на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
1.2 Відповідно до частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зміст позовних вимог має відповідати способам захисту, визначеним у частині першій статті 5 КАС України. Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається обґрунтований розрахунок суми, що стягується, — якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди.
1.3 Ухвалою суду першої інстанції від 09.09.2025 позовну заяву залишено без руху. В цій ухвалі суд першої інстанції встановив для цього три самостійні підстави:
- невідповідність позовних вимог вимогам статті 5 КАС України. 
подання позову з пропуском строку звернення без заяви про поновлення та доказів поважності його пропуску, оскільки позивач оскаржував бездіяльність відповідача, що триває з 2009 року, а до суду звернувся лише 04.09.2025, строк, визначений пунктом 2 частини 2 статті 122 КАС України, є пропущеним. 
- відсутність обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди. Вимога про стягнення моральної шкоди включала лише зазначення суми без будь-якого розрахунку та обґрунтування причинного зв`язку між заявленою сумою і діями відповідача, що суперечить пункту 3 частини 5 статті 160 КАС України.
1.4 Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у встановлений строк не усунув недоліки позовної заяви в повному обсязі.
1.5 Так, щодо невідповідності позовних вимог статті 5 КАС України, матеріалами справи встановлено, що уточнена позовна заява, подана представником позивача на виконання ухвали від 09.09.2025, у прохальній частині містить ідентичні за змістом позовні вимоги, що й первісна позовна заява: «визнати протиправною бездіяльність... щодо перебування... у ситуації забороненої дискримінації». Тобто, апеляційний суд констатує, що прохальна частина не була приведена у відповідність до переліку способів захисту, встановлених статтею 5 КАС України. Апеляційна скарга не спростовує цього висновку.
При цьому в ухвалі від 09.09.2025 суд першої інстанції прямо вказав на невідповідність способу захисту статті 5 КАС України і запропонував позивачеві сформулювати прохальну частину у відповідності до цієї норми. Суд не зобов`язаний самостійно переформульовувати позовні вимоги позивача у відповідності до вимог КАС України.
1.6 Також, позивач надав заяву про поновлення строку звернення, в якій просив вважати строк звернення до суду не пропущеним, посилаючись на те, що йдеться про триваюче правопорушення. Апеляційний суд вважає, що ця заява не є заявою про поновлення строку з доказами поважності причин пропуску, як того вимагає частина шоста статті 161 КАС України. Наведена у заяві теза про «триваюче правопорушення» є неспроможною, оскільки як правильно встановив суд першої інстанції, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було припинено виплату пенсії. Таким чином, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Колегія суддів погоджується, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.
1.7 Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
1.8 Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не здійснив жодного аналізу позовних вимог уточненого позову, апеляційний суд відхиляє, оскільки позовні вимоги, наведені в уточненій позовній заяві, є тотожними за змістом первісним, окрім виключення вимоги про моральну шкоду. 
1.9 Позивач не навів аргументів, які б доводили помилковість висновку суду про невідповідність позовних вимог статті 5 КАС України. Надані ним пояснення на ухвалу про залишення позову без руху, фактично відстоюють власне розуміння позивачем природи заявлених вимог, але не свідчать про їх відповідність визначеним у зазначеній статті способам судового захисту.
1.10 Апеляційний суд звертає увагу, що повернення позовної заяви у цій справі не є відмовою у розгляді справи з наведених підстав. Це є процесуальною дією внаслідок невиконання позивачем чітко визначених законом вимог до форми та змісту позовної заяви і процедури її подання. Ці вимоги є однаково обов`язковими для всіх позивачів, переслідують легітимну мету забезпечення належного судового провадження і є пропорційними їй. Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з належним чином оформленою заявою.
1.11 Процесуальні обмеження щодо форми позовної заяви є загальновизнаним елементом права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції), за умови що вони не позбавляють особу самої суті права на доступ до суду. У цій справі позивачеві було роз`яснено конкретні недоліки і надано строк для їх усунення. Суд вказав чіткий спосіб усунення кожного недоліку. Позивач мав реальну можливість переформулювати позовні вимоги та надати докази поважності причин пропуску строку, проте скористався цією можливістю лише частково. Повернення позовної заяви в таких умовах не є надмірним формалізмом у розумінні практики ЄСПЛ.
1.12 Суд першої інстанції мав достатні процесуальні підстави для повернення позовної заяви, а оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до вимог пункту 1 частини четвертої, частин п`ятої, шостої статті 169 КАС України.
1.13 Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду з належним чином оформленою позовною заявою, в якій позовні вимоги будуть сформульовані відповідно до способів захисту, передбачених частиною першою статті 5 КАС України, а питання строку звернення буде вирішено з дотриманням статей 121– 123 КАС України.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
2.2 Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.