ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
23 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 640/14678/20 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді – Калинич Я.М.,
при секретарі судового засідання – Яцута Л.В.,
за участю:
представник позивача – Данилюк Д.В.,
представник відповідача – Слуговина О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» (далі – позивач, ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №00004690502 від 24.04.2020 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №00004710502 від 24.04.2020 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №00004700502 від 24.04.2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення №00004690502, №00004700502 та №00004710502 від 24.04.2020 року, з якими позивач не погоджується.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00004690502 позивач зазначає, що контролюючий орган безпідставно дійшов висновку про заниження доходу від господарських операцій з ТОВ «Мбойл Груп» на суму 1311320 грн. та, як наслідок, визначив додаткові податкові зобов`язання з податку на прибуток. На думку позивача, спірні господарські операції є реальними, підтверджуються належними первинними документами, відображені у бухгалтерському та податковому обліку, а висновки податкового органу ґрунтуються виключно на припущеннях щодо діяльності контрагента. Позивач наголошує, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік платника від податкової дисципліни його контрагентів та посилається на принцип добросовісності платника податків.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00004700502 позивач вказує на безпідставність висновку контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з реалізацією послуг заправки повітряних суден за ціною, нижчою від ціни їх придбання. Позивач зазначає, що оцінка економічного результату здійснюється щодо господарської діяльності в цілому, а не окремої операції, при цьому збитковість окремої операції не свідчить про її негосподарський характер. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на норми податкового законодавства, положення бухгалтерського обліку та практику Верховного Суду.
Стосовно податкового повідомлення-рішення №00004710502 позивач зазначає, що застосований штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних є похідним від висновків, викладених у податковому повідомленні-рішенні №00004700502. Оскільки останнє, на думку позивача, є протиправним, відсутні й підстави для застосування відповідних штрафних санкцій.
Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою від 06 липня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (вх.№03-14/100623/20, 17.07.2020р.). У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що за результатами документальної планової перевірки позивача встановлено порушення податкового законодавства. На думку відповідача, господарські операції позивача з окремими контрагентами (зокрема ТОВ «Мбойл Груп») не мали реального характеру, оскільки такі контрагенти не володіли необхідними трудовими та матеріально-технічними ресурсами для здійснення відповідної діяльності, а первинні документи складені формально.
Також відповідач зазначає про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час здійснення операцій з надання послуг з заправки повітряних суден, що призвело до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість, а також до неналежної реєстрації податкових накладних. У зв`язку з цим контролюючим органом прийнято відповідні податкові повідомлення-рішення.
Відповідач наголошує, що формування показників податкового обліку можливе лише на підставі належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, та вважає висновки акта перевірки обґрунтованими.
З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачем було подано письмові пояснення (вх.№03-14/110916/20, 05.08.2020р.). У письмових поясненнях позивач заперечує доводи відповідача щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «Мбойл Груп» та зазначає, що податкове законодавство не ставить право платника на формування податкового обліку у залежність від стану діяльності його контрагента чи виконання ним податкових обов`язків. Позивач наголошує, що не може нести відповідальність за можливі порушення контрагентів, а презумпція добросовісності платника податків має застосовуватись у даних правовідносинах.
Позивач стверджує про реальність здійснених господарських операцій та на підтвердження цього надає первинні документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності, листування), які містять необхідні реквізити та підтверджують фактичне постачання пального, його транспортування та отримання контрагентом. Також зазначає, що перевезення пального узгоджувалося, зокрема, із відповідними службами аеропорту.
На думку позивача, висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях та не спростовують реальності здійснених операцій, у зв`язку з чим донарахування податкових зобов`язань є безпідставним.
Представником було подано клопотання про долучення доказів (вх.№03-14/5728/21, 18.01.2021р.). Так, відповідно до такого клопотання вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №00004710502 від 24.04.2020 року скасоване за рішенням контролюючого органу.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Відповідно до супровідного листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2023 №03-19/28032/23 «Про скерування за належністю справи» на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ справа №640/14678/20 була скерована до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Київський окружний адміністративний суд на виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду та відповідно до «Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, передав судові справи для доставляння до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Справа №640/14678/20 надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду 05.03.2025 року (вхідний №7203/25).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 року справа розподілена судді Калинич Я.М.
Ухвалою від 10 березня 2025 року прийнято адміністративну справу до свого провадження суддею Калинич Я.М. Одночасно було здійснено заміну відповідача у справі №640/14678/20 Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року суд постановив перейти до розгляду справи №640/14678/20 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.
03 липня 2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№22284/25). У додаткових поясненнях у справі відповідач зазначає, що встановлені під час перевірки порушення позивачем податкового законодавства залишаються підтвердженими. Зокрема, відповідач наполягає на нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Мбойл Груп», оскільки надані первинні документи містять істотні недоліки (відсутність обов`язкових реквізитів у товарно-транспортних накладних, відсутність підтверджуючих документів щодо якості та передачі товару), а також відсутні дані про транспортні засоби та ресурси контрагента, необхідні для здійснення поставок.
Крім того, відповідач вказує, що позивач у 2017 році здійснював реалізацію послуг з заправки повітряних суден за цінами нижчими від вартості їх придбання у ТОВ «Мастер-Авіа», що суперечить вимогам податкового законодавства щодо визначення бази оподаткування ПДВ та призвело до заниження податкових зобов`язань.
Також відповідач зазначає, що порушення щодо нереєстрації податкових накладних є похідними від встановленого заниження ПДВ. З огляду на викладене, відповідач просить врахувати додаткові пояснення та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
До суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№24324/25, 24.07.2025р.) та заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем. У додаткових поясненнях позивач заперечує доводи відповідача щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «Мбойл Груп» та зазначає, що податкове законодавство не ставить виникнення податкових наслідків у залежність від діяльності або стану обліку контрагента. Позивач наголошує, що не може відповідати за можливі порушення контрагентів, а презумпція добросовісності платника податків виключає покладення на нього обов`язку контролювати їх податкову дисципліну.
Позивач стверджує, що господарські операції з ТОВ «Мбойл Груп» є реальними та підтверджуються належними первинними документами (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями, листуванням, даними про перепустки до аеропорту), а також відповіддю органів МВС щодо реєстрації транспортних засобів, яка спростовує доводи відповідача про їх відсутність. На підтвердження цього позивач наводить конкретні операції з поставки пального у лютому 2017 року із зазначенням сум та документального оформлення.
Позивач вважає безпідставним висновок контролюючого органу про донарахування податку на прибуток за операціями з ТОВ «Мбойл Груп», оскільки факт реального виконання поставок доведено належними доказами. 
Щодо взаємовідносин із ТОВ «Мастер-Авіа» позивач не погоджується з висновками про заниження ПДВ та зазначає, що продаж послуг заправки повітряних суден за ціною, нижчою за ціну придбання, був обумовлений зміною ціни постачальником та особливостями довгострокових договірних відносин з контрагентом, де оцінка економічного ефекту здійснюється в комплексі, а не за окремими операціями.
Позивач наголошує, що збитковість окремих операцій не свідчить про їх негосподарський характер, оскільки діяльність спрямована на отримання доходу в цілому, а економічний ефект може виникати в майбутньому; при цьому норми податкового законодавства не зобов`язують визначати базу ПДВ виходячи виключно із собівартості у таких обставинах.
З огляду на викладене позивач вважає висновки перевірки та спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та просить суд врахувати подані пояснення і задовольнити позов у повному обсязі. 
Крім того представником позивача подано заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у розмірі 18000,00 грн.
Від представника відповідача надійшли до суду письмові заперечення на заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем (вх.№29590/25, 17.09.2025р.). 
Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року судом було поновлено судовий розгляд справи №640/14678/20 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві інформацію щодо наявності вироків судів або інформацію щодо стану наявності досудового розслідування у кримінальному провадженні, на які посилався відповідач у відзиві на позов та акті перевірки, щодо підприємств-контрагентів позивача (зокрема ТОВ «Мбойл Груп»), станом на теперішній час.
12 лютого 2026 року та 11 березня 2026 року до суду від представника відповідача надійшла інформація, на виконання вимог ухвали суду від 09 лютого 2026 року (вх.№№4290/26, 7078/26), зокрема лист ГУ ДПС у м. Києві до Офісу Генерального прокурора від 12.02.2026 року за №3853/5/26-15-05-04-02 (том ІІ, а.с.69-70) та лист Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси від 10.03.2026 року за №51-24-47Вих-26 (том ІІ, а.с.84).
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року суд поновив судовий розгляд справи №640/14678/20 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Витребував від Головного управління ДПС у м. Києві належним чином завірену копію рішення, яким скасовано податкове повідомлення-рішення №00004710502 від 24.04.2020 року.
24 березня 2026 року до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення (вх.№8705/26), згідно з якими останній повідомив, що податкове повідомлення-рішення №00004710502 від 24.04.2020 року скасовано в силу Закону України від 16.01.2020 №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві». Тобто окремого рішення контролюючим органом щодо скасування податкового повідомлення-рішення не виносилося. На вимогу норм законодавства України ГУ ДПС у м. Києві здійснено перерахунок суми штрафу та винесено нове податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 року №00132070702. Таким чином, податкове повідомлення-рішення №00004710502 від 24.04.2020 року є відкликаним відповідно до норм податкового законодавства. 
Представником позивача було подано до суду пояснення (вх.№11972/26, 22.04.2026р.), відповідно до яких зазначає, що згідно з даними кабінету платника податків позивача, міститься інформація, станом на 22.04.2026 року, про те, що ППР №00004710502 від 24.04.2020 року перебуває в стані судового оскарження. Інформація про її скасування чи відкликання, як зазначає відповідач, в кабінеті платника податків відсутня. Крім того зазначає, що у відповідача відсутні документи про відкликання ППР №00004710502 від 24.04.2020 року. Підтверджує, що ППР від 10.12.2020 року №00132070702 на 5100 грн. значиться як сплачене. Відповідачем було застосовано рішення про зменшення відшкодування ПДВ та зменшено суму відшкодування з ПДВ на вказану суму.
13 травня 2026 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№14378/26). Відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення №00004710502 від 24.04.2020 скасовано в силу Закону України від 16.01.2020 №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві». Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що контролюючий орган має окремо винести рішення щодо скасування (відкликання) вищезазначеного податкового повідомлення-рішення. Стверджує, що позивач був обізнаний щодо винесення нового податкового повідомлення-рішення від 10.12.2020 року №00132070702 та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.04.2020 року №00004710502.
Вказує, що ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» у порядку адміністративного оскарження подано скаргу №20/385 від 22.12.2020 року до контролюючого органу вищого рівня – Державної податкової служби України на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 10.12.2020 року №00132070702. Рішенням ДПС України від 12.03.2021 року №5654/6/99-00-06-03-01-06 залишено без змін ППР ГУ ДПС у м. Києві від 10.12.2020 року №00132070702, а скаргу ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» – без задоволення. ДПС України у власному рішенні зазначено, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» №466–ІХ (далі – Закон №466–ІХ), прийнятим Верховною Радою України 16.01.2020, який набрав чинності 23.05.2020, внесені зміни, зокрема, підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 73. Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Отже, після набрання чинності Закону №466–ІХ, неузгоджені грошові зобов`язання ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА», по ППР від 24.04.2020 №00004710502 (форма «ПН»), яким застосовані штрафні санкції у розмірі 44089,00 грн., ГУ ДПС у м. Києві було перераховано відповідно до п.73 підрозділу 2 Перехідних положень ПК України, та складено нове ППР від 10.12.2020 року №00132070702 (форма «ПС»), на загальну суму штрафу 5100,00 грн. При цьому, ППР від 24.04.2020 року №00004710502 (форма «ПН»), яким застосовані штрафні санкції у розмірі 44089,00 грн., вважається скасованим (відкликаним)». 
04 червня 2026 року до суду від представника позивача надійшли пояснення (вх.№17155/26), згідно з якими наголошує суду, що в кабінеті платника податків позивача, статус ППР №00004710502 від 24.04.2020 року, яке було оскаржено у позові по даній справі, обліковується до цього часу як таке, що «перебуває в стані судового оскарження», незважаючи на його скасування самим відповідачем.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та у всіх інших поданих поясненнях щодо позову. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2026 року провадження у справі №640/14678/20 в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 24.04.2020 року №00004710502 закрито.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
У період з 19.02.2020 року по 06.03.2020 року фахівцями ГУ ДПС у м. Києві (правонаступником якого є відповідач) проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного – за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – за період з 29.08.2011 року по 31.12.2018 року та іншого законодавства за відповідний період.
За результатами проведеної податкової перевірки контролюючим органом складено акт від 16.03.2020 року №196/26-15-05-02-02/37856865 (далі - Акт перевірки, том І, а.с.20-51), згідно з висновками якого встановлення порушення, а саме:
- п.5 та п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 порушення підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 236038 грн. в тому числі за 2017 рік в сумі 236038 гривень;
- п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями в результаті чого завищення суми податку на додану вартість, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню в сумі 88178 грн. а саме: вересень 2018 року - 88178 грн.; 
- п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого відсутня реєстрація податкових накладних за серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року;
- ст.2 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне повернення коштів ТОВ «Балтік Гграунд Сервіс ЮА» у розмірі 4682,53 євро (екв. 149584,48 грн.) нерезидентом «UAB «BALTIC GROUND SERVICES» (Литва) за контрактом від 10.05.2017 №17-05/2341;
- ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами, в результаті несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в квітні 2014 року;
- п.4 ч.2 ст.6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VІ, зі змінами, та п.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015р. №435 «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті не подання та несвоєчасного подання звіту за січень - вересень 2015 року та серпень 2016 року.
За результатами розгляду заперечень позивача, листом ГУ ДПС у м. Києві від 21.04.2020 року №63865/10/26-15-05-02-02 висновки Акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення (том І, а.с.59-62).
На підставі акту перевірки від 16.03.2020 року №196/26-15-05-02-02/37856865, Головним управлінням ДПС у місті Києві винесено три податкові повідомлення-рішення, а саме:
- податкове повідомлення-рішення від 24.04.2020 року №00004690502, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 295048,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 24.04.2020 року №00004710502, яким застосовано штраф за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 44089,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 24.04.2020 року №00004700502, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 88178,00 грн.
За результатами процедури адміністративного оскарження, рішенням ДПС України від 05.06.2020 року податкові повідомлення-рішення від 24.04.2020 №00004690502, №00004710502 та №00004700502 залишені без змін, а скарга позивача без задоволення (том І, а.с.63-65).
Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 24.04.2020 року №00004690502, №00004710502 та №00004700502, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскільки підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали висновки Акту перевірки, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи суд вважає за необхідне дослідити обґрунтованість таких висновків з огляду на аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи.
Позивачем не заявлено аргументів щодо порушення порядку проведення податкової перевірки, у зв`язку з чим вказані обставини судом не оцінюються.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначає ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 ПК України).
1. Щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Мбойл Груп».
Відповідно до пп.134.1.1, п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування податком на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
За приписами п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).
Також пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення об`єкту оподаткуванням податком на прибуток та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.
Згідно вимог статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження показників податкової звітності, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема щодо наявності таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку, суттєві недоліки в заповненні таких документів, які не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, не дають можливості встановити дійсний зміст та обсяг господарської операції, тощо.
Слід зазначити, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Також на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Отже, підсумовуючи наведене, суд констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування, зокрема, витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18), від 28 квітня 2020 року (справа №826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа №808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа №460/2315/19), від 26 вересня 2023 року (справа №120/6732/22), від 10 квітня 2025 року (справа №160/25215/23) тощо.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в вказаній постанові акцентувала увагу також на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
При цьому у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для врахування таких при формуванні та одержанні податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з вищенаведеними висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 КАС України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Нормами ПК України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.
Як встановлено судом та вбачається з Акту перевірки, підставою для невизнання контролюючим органом формування позивачем об`єкта оподаткуванням податком на прибуток та податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Мбойл Груп» слугував висновок про нереальність таких операцій з огляду на те, що за результатами аналізу інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, який знаходиться у відкритому (загальному) доступі в Інтернет - ресурсі, наявні матеріали досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, в яких зазначене ТОВ «Мбойл Груп» та яке задіяне в протиправних фінансово-економічних механізмах. Враховуючи відсутність фізичних і технічних можливостей у ТОВ «Мбойл Груп» для вчинення задекларованих господарських операцій, наявність матеріалів досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, в яких зазначено ТОВ «Мбойл Груп» та яке задіяне в протиправних фінансово-економічних механізмах, перевіркою не підтверджено реалізацію товару на адресу ТОВ «Мбойл Груп» від ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» за період взаємовідносин протягом перевіряємого періоду, що на переконання відповідача, свідчить про те, що за реалізацією товару лише оформлювались окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій. Таким чином, у ТОВ «Мбойл Груп» відсутній факт реального здійснення господарської діяльності.
Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Мбойл Груп», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.
Між позивачем (Поставщик) та ТОВ «Мбойл Груп» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від 03.02.2017 року №15/МО, предметом якого є поставка та передача у власність нафтопродуктів (том І, а.с.118-125).
На виконання умов договору ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» виписано на адресу ТОВ «Мбойл Груп» видаткові накладні на суму 1311320 грн., в т.ч. ПДВ 218553 гривень. 
Розрахунки за реалізований на підставі рахунків-фактур проводились між ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» та ТОВ «Мбойл Груп» у безготівковій формі. Відповідно до банківських виписок та бухгалтерських регістрів по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», станом на 30.06.2019 кредиторська/дебіторська заборгованість ТОВ «Мбойл Груп» перед ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» відсутня.
Згідно з видатковою накладною 33 від 17.02.2017 року поставлено паливо на суму 646918,10 грн. Пальне отримано за довіреностями представником ТОВ «Мбойл Груп» (том І, а.с.112). 
Перевезення пального здійснювалось автотранспортом з ДНЗ НОМЕР_1 , згідно ТН 12АAE №567102 від 17.02.2017 року. Про прибуття вказаного транспортного засобу для отримання пального повідомлявся також державний міжнародний аеропорт Бориспіль - для отримання відповідних перепусток, що підтверджується листом від 16.02.2017 року №17/117 (том І, а.с.116). 
Відповідно до видаткової накладної №24 від 09.02.2017 року поставлене пальне на суму 664401,90 грн. Пальне отримано за довіреностями представником ТОВ «Мбойл Груп» (том І, а.с.106). 
Перевезення пального здійснювалось автотранспортом з ДНЗ ВХ1822К, згідно ТН 12АД №536976 від 09.02.2017 року. Про прибуття вказаного транспортного засобу для отримання пального повідомлявся також державний міжнародний аеропорт Бориспіль - для отримання відповідних перепусток, що підтверджується листом від 08.02.2017 року №17/089 (том І, а.с.110). 
Таким чином, доводиться реальність виконання операції з поставки пального на суму 664401,90 грн. за видатковою накладною 24 від 09.02.2017 року. 
Крім того, на відвантаження пального за вказаними накладними, ТОВ «Мбойл Груп» направляв на адресу позивача відповідні листи, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягів з журналів реєстрації вхідної кореспонденції (том І, а.с.98-105).
На підставі досліджених документів, які, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку, судом встановлено, що надані позивачем документи містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, їх учасників, дату і місце їх складання, а отже підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій.
Суд звертає увагу, що під час перевірки позивача всі первинні документи надавались податковому органу, досліджувались ним, в Акті не зазначено про не надання певних документів, тощо, тобто, первинними документами підтверджується здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом, а також правомірність формування витрат та сум податку на додану вартість по операціям з цим контрагентом на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.
Помилковим та спростованим доданими доказами є також твердження відповідача, що за результатом обробки запиту в ЄДР ТЗ не встановлено наявності відомостей про автомобілі та причепи з такими державними номерами ВХ1822BК, НОМЕР_1 та BX6423ХХ, НОМЕР_2 відповідно. 
Так, на адвокатський запит представника позивача була надана відповідь ГСЦ МВС №31/2219А3181562025 від 21.07.2025 року (198940), яка спростовує всі твердження відповідача про відсутність реєстрації вказаних ним транспортних засобів (том І, а.с.233).
Дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Мбойл Груп» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та даним контрагентом.
Суд не бере до уваги покликання контролюючого органу на встановлені ним обставинами щодо недостатності у контрагента позивача трудових ресурсів, оборотних активів та матеріальних ресурсів, оскільки такі обставини відповідачем встановлено на підставі аналізу зібраної та опрацьованої податкової інформації наявної в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, проте сама по собі зібрана податкова інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій.
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі №811/3223/14, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі №400/1986/19 та фактично відповідає і позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.07.2022 (справа №160/3364/19), відповідно до якої податкова інформація, на підставі якої контролюючий орган робить висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону та сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень.
Відповідно до норм ПК України податкова інформація є одним із джерел інформації, яке податкові органи можуть використовувати для здійснення своїх повноважень та функцій. При цьому, така інформація має бути підтверджена належними і допустимими доказами, зокрема, документами бухгалтерського і податкового обліку платника податку, його контрагента. Такі документи мають відображати зміст (суть) відносин між учасниками господарських операцій. Тобто узагальнена податкова інформація не є першоджерелом, а тому лише її наявність в розпорядженні контролюючого органу не є доказом недотримання платником вимог податкового законодавства.
Отримана відповідачем податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією. Така інформація носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
При цьому, як вже зазначалось вище, з огляду на приписи частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень.
Однак на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального Закону.
Слід також зазначити, що контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів того, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Суд також не встановив, а відповідач не надав жодних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісними господарюючими суб`єктами (контрагентами) з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями контрагентів чи сприяння ухиленню ними від виконання податкових зобов`язань.
Суд виходить з недоведеності відповідачем обставин та не надання доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Посилання контролюючого органу на наявність матеріалів досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, в яких зазначене ТОВ «Мбойл Груп», не береться судом до уваги, оскільки контролюючим органом не надано доказів наявності вироків, що набрали законної сили стосовно посадових осіб контрагента, а також де б досліджувались господарські операції між позивачем та контрагентом в рамках таких кримінальних проваджень. Слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про наявність та рух кримінальних справ за участі вказаних контрагентів, з яких можливо було б встановити які саме правовідносини, з якими контрагентами та за який період є предметом розслідування в таких кримінальних провадженнях.
Натомість, матеріали справи містять інформацію надану Хаджибейською окружною прокуратурою міста Одеси з приводу кримінального провадження №22016160000000374 від 01.11.2016. Прокуратура повідомила, що досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені здійснювалось у порядку, передбаченому вимогами Кримінально процесуального кодексу України. За результатами проведення необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій 01.03.2019 слідчим СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області по кримінальному провадженню №22016160000000374 від 01.11.2016 прийнято рішення про закриття на підставі ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування жодній особі повідомлення про підозру не здійснювалось, обвинувальні акти до суду не скеровувались, вироки суду або інші судові рішення у вказаному кримінальному провадженні відсутні. Станом на теперішній час кримінальне провадження №22016160000000374 від 01.11.2016 є закритим, будь-які процесуальні рішення щодо вказаних у листі №3853/5/26-15-05-04-02 від 12.02.2026 підприємств або їх посадових осіб в межах даного кримінального провадження не приймались (том ІІ, а.с.84).
У постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що до постановлення вироку в межах кримінального провадження протокол допиту під час досудового розслідування не може вважатися належним доказом в адміністративному судочинстві. При цьому частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, наданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджено, що господарські відносини між позивачем та ТОВ «Мбойл Груп» мали реальний характер, поставка пального підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, та були належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності.
2. Щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Мастер-Авіа» та ТОВ «БНК-Україна» та посилань відповідача на реалізації товарів по ціні нижче придбання, суд зазначає наступне.
У ході перевірки встановлено, що ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» мало взаємовідносини з ТОВ «Мастер-Авіа» на підставі договору про надання послуг заправки повітряних суден від 01.10.2015. 
Перевіркою також встановлено, що ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» послуги заправки, придбані у ТОВ «Мастер-Авіа» реалізовані ТОВ «БНК-Україна», на підставі укладеного договору надання послуг зберігання та заправці повітряних суден авіа паливом від 17.11.2015 №17/11/15, місце складання - м. Київ. 
ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» (Виконавець), в особі директора Аукштуоліса Ренатаса, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «БНК-Україна» (Замовник), в особі генерального директора Калугіна В.Ю., що діє на підставі Статуту, з іншої сторони, далі по тексу Сторони, заключили даний Договір про наступне. Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги у відповідності до п.1.2. даного договору (далі - Послуги), а Замовник зобов`язується приймати надані Виконавцем послуги та оплачувати їх вартість на умовах, передбачених даним Договором та додатковими угодами. 
Послуги включають в себе комплекс послуг по відповідальному зберіганню авіаційного палива марки ТС-1, РТ або Jet A1, їх сумішей, якість яких відповідає стандарту України (ГСТУ 320.00149943.011-99, ГСТУ 320.00149943.007-97, ГСТУ 4796-2007) або стандартам інших країн, з якими Україна заключила договори про взаємо визнання робіт по сертифікації (далі - Паливо), а також ПВК - рідин, та заправці повітряних суден клієнтів Замовника, зазначених в письмовій формі Замовником. На умовах даного Договору послуги надаються на території: ДП Міжнародний аеропорт «Бориспіль»; КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни); ДП Міжнародний аеропорт «Одеса»; ДП Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького. Кількість вибраного палива фіксується паливозаправочним лічильником заправного засобу Виконавця та приймається як кінцеве. При цьому лічильники повинні бути сертифіковані у встановленому порядку. Вартість послуг, наданих згідно з умовами даного договору, яка включає комплекс послуг по прийманню, розміщенню, зберіганню, переміщенню авіаційного палива та заправці повітряних суден клієнтів Замовника вказується в додаткових угодах до даного договору. 
На виконання вищевказаного договору ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» на адресу ТОВ «БНК-Україна» виписано акти приймання-передачі робіт (надання послуг), про що сказано в акті перевірки. 
Згідно з наданими до перевірки первинними документами встановлено, що ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» послуги заправки повітряних суден, які придбані у ТОВ «Мастер-Авіа» в подальшому реалізовані ТОВ «БНК-Україна» за ціною нижчою чим ціна придбання даних послуг на суму 529066 грн., в т.ч. ПДВ 88178 гривень. Таким чином, в порушення вимог п.188.1 ст.188 ПКУ, встановлено заниження задекларованих ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 88178 грн. та п.201.1, п.201.10 ст.201 ПКУ, в результаті чого не проведено реєстрацію податкових накладних за серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року.
Суд з такими висновками перевірки не погоджується у зв`язку з наступним.
База оподаткування є одним з елементів податку, який обов`язково визначається під час його встановлення.
Відповідно по пункту 23.1 статті 23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.
База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.
Порядок визначення бази оподаткування податку на додану вартість (далі - ПДВ) встановлений статтею 188 ПК України.
Згідно з пунктом 188.1 цієї статті базу оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками – суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Базу оподаткування ПДВ необхідно визначати, ґрунтуючись на договірній вартості такої операції. Але база оподаткування у такому випадку не може бути нижчою за звичайні ціни.
Поняття «звичайна ціна» установлене підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України як ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Отже, ціна господарської операції, яка визначена сторонами у договорі, за загальним правилом та допоки не доведено зворотнє, уважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.
Зі свого боку, ринковою ціною може бути: (1) договірна ціна за умови, що правочин відбувся на добровільній основі та обидві сторони є взаємно незалежними; (2) ціна, яка склалася на ринку ідентичних товарів у подібних економічних умовах. 
За приписами пункту198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (пункт «а»).
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК України обумовлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Поряд із тим, за приписами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. Проте, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.
17.11.2015 року ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» уклало договір з ТОВ «БНК-Україна» №17/11/15 про надання послуг зі зберігання та заправки повітряних суден авіа паливом (далі Договір 1).
Згідно з Договором 1, послуги включають в себе комплекс послуг з відповідального зберігання авіаційного палива марки ТС-1, РТ або Jet A1 і заправки повітряних суден авіаційним пальним на території ДП Міжнародний аеропорт «Бориспіль», КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), ДП Міжнародний аеропорт «Одеса», ДП Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького, а також перевезення авіапалива за різними напрямками.
Таким чином, в рамках Договору 1, ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» надає ТОВ «БНК-Україна» весь комплекс послуг в аеропортах, який необхідний власнику авіаційного пального, що має намір поставити таке авіапаливо в борт повітряного судна, і, при цьому, не володіє власною аеропортовою інфраструктурою для цього. 
Як зазначає позивач, власну економічну вигоду від укладення даного договору оцінював в комплексі, без необхідності витримування рентабельності кожної послуги окремо. Але при цьому, для забезпечення рентабельності всього комплексу послуг, намагаючись, утримувати і рентабельність кожної окремої послуги позитивною.
Отже, забезпечуючи виконання своїх зобов`язань за Договором 1, ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» як надавав послуги власними силами на підставі діючих сертифікатів відповідності, виданих Державіаслужбою (заправка ПС в ДП Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та в КП Міжнародний аеропорт «Одесса»), так і укладав відповідні договори з підприємствами-постачальниками таких послуг в аеропортах ДП Міжнародний аеропорт «Бориспіль», КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), КП Міжнародний аеропорт «Одеса», ДП Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького.
Одним з таких постачальників є ТОВ «Майстер-Авіа», з яким ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» 01.10.2015 року уклав договір про надання послуг заправки повітряних суден №МА295/15 (Договір 2).
Згідно з Договором 2, вартість заправки 1 тони авіапалива в баки ПС складає 341,67 грн. без ПДВ, а всього з ПДВ 410 гр. ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» включив дану послугу в Договір 1 з ціною за 1 тонну відповідно 350 грн. без ПДВ, а всього з ПДВ 420 грн.
З 01.08.2017р. ТОВ «Майстер-Авіа» збільшило вартість послуги заправки 1 тони до 550 грн. без ПДВ, відповідно 660 грн. з ПДВ. Для підтримки рентабельності Договору 1 в цілому на колишньому рівні, ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» відразу розпочало переговори з ТОВ «БНК-Україна» про необхідність збільшення вартості послуги заправки, тому що Договір 1 не передбачає зміну цін на послуги в односторонньому порядку. В результаті переговорів було узгоджено нова ціна, яка вступила в силу з 15.10.2017 і склала 575 грн. без ПДВ або 690 грн. з ПДВ. Таким чином ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» зробило все можливе для підтримки рентабельності Договору 1 на прийнятному рівні.
Позивач зазначає, що і хоча в обмежений проміжок часу рентабельність всього однієї з послуг була негативною, проте сам Договір 1 в комплексі для ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» був вигідним.
Суд звертає увагу, що відповідно до наведеної в акті перевірки таблиці відсутні дані щодо порушення ціни придбання та ціни реалізації за методом обліку собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО).
При цьому, суд звертає увагу й та те, що облікова політика визначається підприємством самостійно.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про порушення позивачем пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 181.1 статті 181, пункту 189.1 статі 189, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України та, як наслідок пункту 201.1 пункту 201.10 статті 201 ПК України.
Оцінюючи необхідність досліджувати економічну причину та ділову мету продажу товарів за зниженими цінами у збиток, Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 року у справі №200/773/20-а зазначив про потребу насамперед встановлення у визначеному порядку невідповідності між договірними та ринковими цінами.
Так, дійсно, у практиці Верховного Суду сформований підхід, щo мета oтримання дoхoду як кваліфікуюча oзнака гoспoдарськoї діяльнoсті кoреспoндує вимoзі щoдo наявнoсті рoзумнoї екoнoмічнoї причини (ділoвoї мети) під час здійснення гoспoдарськoї діяльнoсті. Oскільки гoспoдарська діяльність складається із сукупнoсті гoспoдарських oперацій платника пoдатку, які є фoрмoю ведення гoспoдарськoї діяльнoсті, тo рoзумна екoнoмічна причина має бути наявнoю в кoжній гoспoдарській oперації. Лише в такoму разі та чи інша oперація мoже вважатись вчиненoю в межах гoспoдарськoї діяльнoсті платника та лише за таких умoв платник пoдатку має правo на врахування у пoдаткoвoму oбліку наслідків відпoвідних гoспoдарських oперацій.
Саме на цьому і наголошувалося у постановах Верховного Суду від від 05 січня 2021 рoку у справі №200/1718/20-а, від 05 січня 2021 рoку у справі №160/6018/19, від 14 вересня 2022 рoку у справі №200/12446/19-а, від 28 вересня 2022 рoку у справі №200/14542/19-а, у справі від 13 грудня 2022 рoку у справі №200/4957/20-а, від 25 травня 2023 рoку у справі №200/465/21-а, і від висновків у яких пропонувалося відступити.
Верхoвний Суд у складі судoвoї палати з рoзгляду справ щoдo пoдатків, збoрів та інших oбoв`язкoвих платежів Касаційнoгo адміністративнoгo суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі №200/773/20-а не вбачав підстав для відступлення від висновку, який викладений у пoстанoвах від 05 січня 2021 рoку у справі №200/1718/20-а, від 05 січня 2021 рoку у справі №160/6018/19, від 14 вересня 2022 рoку у справі №200/12446/19-а, від 28 вересня 2022 рoку у справі №200/14542/19-а, у справі від 13 грудня 2022 рoку у справі №200/4957/20-а, від 25 травня 2023 рoку у справі №200/465/21-а, де вислoвленo пoзицію прo те, щo суб`єкти гoспoдарювання реалізують прoдукцію за цінами, самoстійнo визначеними стoрoнами дoгoвoру. Відповідно до тлумачення нoрм Пoдаткoвoгo кoдексу України звичайнoю цінoю для здійснення рoзрахунку є ціна, визначена зацікавленими стoрoнами у цивільнo-правoвoму дoгoвoрі, яка, свoєю чергoю, відпoвідає ринкoвій ціні (ціні, щo склалася на ринку тoварів/пoслуг). Факт дoведення реалізації самoстійнo вигoтoвлених тoварів/пoслуг за цінами, які не відпoвідають ринкoвим, пoкладається на oсoбу, яка вважає, щo ціна тoварів (рoбіт, пoслуг), визначена стoрoнами дoгoвoру, не відпoвідає ринкoвим. Тoбтo, oбoв`язoк дoведення невідпoвіднoсті ціни дoгoвoру рівню звичайних цін пoкладається на кoнтрoлюючий oрган.
На підстав викладеного суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано показники податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість з урахуванням господарських операцій з контрагентами, у зв`язку з чим твердження контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та недоведеними, а тому прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.
За наведеного вище суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рішень, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження поданими до матеріалів справи письмовими доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).
Інші аргументи сторін та надані ними письмові докази не є визначальними для вирішення даної справи з огляду на викладені вище висновки суду.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, в розмірі 6409,74 грн. за три податкові повідомлення-рішення. Проте, судом в частині позовних вимог було закрито провадження у справі, відтак стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить сума 5748,39 грн. 
Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу заявником надано та матеріали справи містять:
- договір про надання правничої допомоги №86 від 14.05.2025 року, укладений між адвокатом Данилюком Дмитром Володимировичем (надалі - Адвокат) та ТОВ «Балтік Граунд Сервіс ЮА» (надалі - Клієнт);
- окреме доручення №1 від 14.05.2025 року;
- погодження вартості послуг (гонорару) що надаються адвокатом за окремим дорученням клієнта №1 від 14.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2025 року №86 від 09.07.2025 року;
- рахунок-фактуру №478 від 11.07.2025 року на суму 18000,00 грн.;
- платіжну інструкцію №2774 11.07.2025 року на суму 18000,00 грн.
Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання правничої допомоги №86 від 14.05.2025 року, предметом даного договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги (в тому числі з представництва в судах всіх юрисдикцій та всіх інстанцій) Клієнту у всіх справах та питаннях, які пов?язані чи можуть бути пов?язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних Інтересів. 
Відповідно до пункту 1.2. правнича допомога надається на умовах цього договору та укладених додатків до нього. 
Пунктом 1.3 Договору встановлено, що предмет правничої допомоги визначається сторонами в Окремому дорученні (додаток №1 до договору), яке є невід??ємним додатком до цього договору.
Згідно з пунктом 3.2 Договору Клієнт зобов`язується, серед іншого:
- за власний рахунок оплачувати всі передбачені законом витрати, що пов??язані з виконанням його Окремого доручення. Серед таких витрат включаючи, але не обмежуючись є (судовий збір, державне мито, Інші обов?язкові платежі передбачені законом, тощо); 
- оплатити Адвокату вартість правничої допомоги (гонорар) у розмірі та порядку визначеному договором; 
- оплатити Адвокату вартість його послуг (гонорар), що визначені цим договором та додатками до нього; 
- відшкодувати витрати Адвоката, що були сплачені ним в інтересах Клієнта для виконання цього договору, що не входять у вартість послуг Адвоката. (витрати на поліграфію, нотаріальні послуги, послуги перекладачів, експертизи, судові збори та інші обов?язкові державні мита та платежі, тощо). Всі ці витрати мають бути підтверджені документально та безпосередньо бути пов?язані з виконанням цього договору.
У відповідності до Окремого доручення №1 від 14.05.2025 року на умовах договору, Клієнт уповноважує Адвоката на надання Клієнту правничої допомоги в Закарпатському окружному адміністративному суді по справі №640/14678/20.
Згідно з п.1 Погодженням вартості послуг (гонорару) що надаються адвокатом за окремим дорученням клієнта №1 від 14.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2025 року №86 від 09.07.2025 року сторони погодили, що вартість (ціна) послуг адвоката становить 18000,00 грн.
Відповідно до рахунку-фактури №478 від 11.07.2025 року, загальна вартість послуг правничої допомоги без ПДВ становить 18000,00 грн.
Дослідивши заяву позивача про стягнення судових витрат, перевіривши відповідні докази, суд дійшов висновку, що вказану заяву необхідно задовольнити частково.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано акт виконаних робіт.
Долученими до позову документами позивачем доведено надання йому адвокатом правничої допомоги у суді першої інстанції.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).
Відповідачем було подано заперечення на заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем. Відповідач вважає, що позивач не надав належних доказів обсягу наданої правничої допомоги. До заяви додано лише договір, додатки та рахунок-фактуру, однак відсутній детальний опис виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого на їх виконання, та конкретних послуг, які були надані у справі, як того вимагають ч.4 ст.134 КАС України. Відтак, неможливо встановити фактичний обсяг і необхідність послуг адвоката. Із рахунку-фактури не вбачається, які саме процесуальні дії виконувалися адвокатом, чи були вони необхідними для розгляду справи та чи пов`язані безпосередньо з її розглядом. Вартість правничої допомоги становить 18000 грн., що, на думку відповідача, не відповідає критеріям співмірності, визначеним ч.5 ст.134 КАС України, з огляду на складність справи, обсяг виконаних робіт та ціну позову.
Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.
Враховуючи ту обставину, що підготовка даної справи здійснювалася іншим адвокатом, а адвокат був задіяним до судових засідань тільки з 2025 року, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 18000,00 грн. є неспівмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.
Так, витрати зазначені в заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, а відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, вимога представника позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 22А, поверх 3, кімнати 357, 358, код ЄДРПОУ 37856865) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2020 року №00004690502, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2020 року №00004700502, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 22А, поверх 3, кімнати 357, 358, код ЄДРПОУ 37856865) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5748,39 грн. (п`ять тисяч сімсот сорок вісім гривень 39 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 червня 2026 року.

Суддя	Я. М. Калинич