Справа № 161/7434/26 
Провадження № 2/161/4586/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Пахолюка А.М.,
при секретарі – Корнійчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
ТзОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2019 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 69/64217258. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано позику в розмірі 7000 грн., з процентною ставкою – 2 % в день, строком на 14 днів та можливістю позикодавця нараховувавати пеню в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання. 
28.12.2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» (яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-91/23, відповідно до умов ТОВ «Партнер Фінанс» відступило, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги до боржників, визначеними в реєстрі боржників. За даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед ТОВ «Партнер Фінанс» за договором № 69/64217258 від 11.07.2019 року.
Згідно з розрахунком заборгованості по договору заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Свеа Фінанс» за договором № 69/64217258 від 11.07.2019 року станом на дату подачі позову, складає 58240 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 7000 грн.; заборгованість за відсотками - 1960 грн.; пеня – 49280 грн.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 69/64217258 від 11.07.2019 року в сумі 58240 грн., та понесені судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 21 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву, відповідач позов визнав частково, а саме в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в сумі 7000 грн. та процентів в розмірі 1960 грн. Зазначає, що стягнення заборгованості за пенею під час карантину є безпідставним на підставі п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Крім того, нарахована позивачем пеня в 7,3 рази перевищує основну заборгованість, що суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Також, відповідач подав заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із пропуском річного строку щодо вимоги про стягнення пені за період з 25.07.2019 року по 10.07.2020 року. Просить відмовити у задоволенні позову, або застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені. 
Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. 
Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 11.07.2019 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 69/64217258. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано позику в розмірі 7000 грн., з процентною ставкою – 2 % в день, строком на 14 днів. Даний договір підписаний власноручним підписом ОСОБА_1 .
Відповідно до п. п. 3.1., 3.2 Договору, Позикодавець надає позику шляхом передачі готівкових коштів Позичальнику. Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він отримав від Позикодавця суму Позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору.
Таким чином, ТОВ «Партнер Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому договором.
Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не погасив суму заборгованості у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.
28.12.2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-91/23, відповідно до умов ТОВ «Партнер Фінанс» відступило, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги до боржників, визначеними в реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників № 4 до договору факторингу № 01.02-91/23 від 28.12.2023 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 69/64217258 від 11.07.2019 року в сумі 58240 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 7000 грн.; заборгованість за відсотками - 1960 грн.; пеня – 49280 грн.
Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» від 25.03.2024 року №1, назву товариства було змінено з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс».
Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Свеа Фінанс» за договором № 69/64217258 від 11.07.2019 року складає 58240 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 7000 грн.; заборгованість за відсотками - 1960 грн.; пеня – 49280 грн.
Судом встановлено, що відповідачем не заперечується факт укладення між ним та ТОВ «Партнер Фінанс» договору позики № 69/64217258 від 11.07.2019 року та відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення суми тіла кредиту в розмірі 7000 грн. та суми відсотків в розмірі 1960 грн.
Таким чином, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню в даному випадку.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000 грн. та відсотками за користування кредитом в розмірі 1960 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується нарахування позивачем пені за період з 25.07.2019 року по 10.07.2020 року в розмірі 49280 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п.5.3 Договору, у випадку нарахування Позикодавцем пені, така пеня нараховується у розмірі 2 % від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.
Із розрахунку заборгованості ТОВ «Свеа Фінанс» вбачається, що відповідачу нараховано пеню за період з 25.07.2019 року по 10.07.2020 року в сумі 49280 грн.
Разом з тим суд враховує спеціальні положення законодавства, прийняті у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позичальник звільняється від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин на всій території України установлено з 12.03.2020 року.
Таким чином, нарахування пені після 12.03.2020 суперечить вимогам закону та не підлягає задоволенню.
Враховуючи суму позики 7000 грн, розмір пені за один день становить: 7000 грн. х 2 % = 140 грн.
Отже, обґрунтованим є нарахування пені лише за період з 25.07.2019 року по 11.03.2020 включно, тобто за 231 календарних днів.
Враховуючи встановлений договором розмір пені 2 % від суми позики 7000 грн, розмір пені за 231 календарний день становить: 140 грн х 231 днів = 32340 грн.
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків або за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд враховує, що встановлений договором розмір пені 2 % за кожен день прострочення фактично становить 730 % річних, що є явно неспівмірним наслідкам порушення зобов`язання, не відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості, визначеним статтею 3 ЦК України, а тому підлягає зменшенню.
З урахуванням принципів справедливості, співмірності відповідальності та балансу інтересів сторін суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 15000 грн.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у сумі 15000 грн.
Однак, з огляду на те, що відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності щодо стягнення заборгованості за пенею, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме, продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року вказаним Законом. 
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і триває надалі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
04 вересня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025, який відновлює перебіг строків позовної давності. З розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану (пункт 19).
Судом встановлено, що ТОВ «Свеа Фінанс» нараховано відповідачу пеню за період з 25.07.2019 року по 10.07.2020 року, тоді як із даним позовом позивач звернувся до суду лише 06.04.2026 року.
Відтак, враховуючи наведене, перебіг позовної давності щодо нарахованої пені розпочався з моменту прострочення виконання зобов`язання, тобто з 25.07.2019 року та станом на 02.04.2020 року частково сплив.
У подальшому, перебіг позовної давності був продовжений на період дії карантину, а надалі — зупинений на період дії воєнного стану відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 
Згідно ч. 3 ст. 263 ЦК, від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Оскільки, станом на 02.04.2020 року значна частина спеціальної позовної давності вже сплинула (період з 25.07.2019 року по 02.04.2020 року становить 231 день), після поновлення перебігу строку 04.09.2025 року, у позивача залишався лише невикористаний залишок строку позовної давності (134 дні), який сплив до моменту звернення позивача до суду 06.04.2026 року. 
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені, що відповідно до статті 267 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 69/64217258 від 11.07.2019 року складає 58240 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 7000 грн.; заборгованість за відсотками - 1960 грн.
Отже,  ОСОБА_1 істотно порушив умови договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченої позики, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 8960 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 409 грн. 47 коп. пропорційно частині задоволених вимог (15,38 %).
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 253, 256, 258, 264, 266, 267, 527, 530, 533, 549, 625, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного кодексу України суд,-
УХВАЛИВ: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 69/64217258 від 11.07.2019 року в розмірі 8960 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 7000 грн.; заборгованість за відсотками – 1960 грн.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 409 (чотириста дев`ять) грн. 47 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, бул. Іллінська, 8.
Відповідач – ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Дата складення повного тексту рішення 21 травня 2026 року.
Суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області Пахолюк А.М.