Справа № 145/615/24
Провадження № 22-ц/801/1128/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Справа № 145/615/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П.,
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 145/615/24 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відкритого акціонерного товариства «Гніванський кар`єр», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Людмила Станіславівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка діє в інтересах  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2026, постановлену у складі судді Іванця В.Д. в приміщенні суду в с-щі Тиврів, -
в с т а н о в и в :

25.03.2024 законний представник позивачів ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ВАТ «Гніванський кар`єр» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С., в якому просила : визнати недійсним договорів купівлі-продажу від 15.06.2022 між ВАТ «Гніванський кар`єр» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 (по частці кожному), який посвідчений нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С. за реєстровим № 665 /т. 1 а. с. 1-6/.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження /т.1 а. с. 35/.
25.02.2026 до суду надійшла заява законного представника позивачів ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу квартири від 15.06.2022, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С. за реєстровим № 665 /т. 3 а. с. 1-2/.
Заява обґрунтована необхідністю накладення арешту на спірне майно, так як інші спадкоємці, незаконно заволоділи контролем над управлінням ВАТ «Гніванський кар`єр» та планомірно незаконно виводять майно із власності підприємства. Ставлячи свої інтереси вище норм закону, користуючись тим, що опонентами є малолітні особи, які не можуть себе самостійно захистити, вирішили штучно зменшити кількість та вартість спадкового майна, яке знаходиться у власності підприємства. Після оформлення спадкових прав на корпоративні права, позивачам сумарно буде належати по 1/3 корпоративних прав ВАТ «Гніванський кар`єр», однак до того часу усе майно буде незаконно продано, чим буде завдано шкоди правам та інтересам позивачів. Дії ОСОБА_6 спрямовані виключно для зменшення активів підприємств у кількості та вартості, щоб таким чином знецінити вартість корпоративних прав, адже їх вартість формується виключно за результатами аудиту майна підприємства. Незаконно отримавши повноваження директора, ОСОБА_6 активно оголює активи підприємства, щоб малолітнім дітям залишити підприємства без будь-якого майна. Таким чином, для збереження майна підприємства, корпоративні права, які належать малолітнім позивачам, доцільно накласти арешт на предмет договору купівлі-продажу, який оспорюється.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2026 заяву представника позивачів ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4 згідно з договором купівлі - продажу квартири від 15.06.2022, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С. за реєстровим № 665, шляхом заборони розпоряджатися нею /т.3 а. с. 8-9/.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Лєшко О.В., яка діє в інтересах  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подано апеляційну скаргу (вх № 2245/26-вх від 18.03.2026), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що в провадженні суду зазначена справа знаходиться з 2024 року в відповідачі протягом усього часу розгляду справи не вчиняли жодних дій щодо відчуження спірного майна; раніше заявник звертався до суду із заявою про забезпечення позову, в задоволенні якої було відмовлено судом; у справі відсутні докази, які б свідчили про загрозу відчуження зазначеної кватири; заявник повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, чим зловживає процесуальними правами.
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У судовому засіданні ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Лєшко О.В.,, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що викладені у заяві про забезпечення позову обставини, враховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно зі статтею 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття таких може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України забезпечення позову може відбуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретних обставин.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачене законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.
Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.
Ключовим при розгляді заяви про забезпечення позову є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
За змістом статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на момент пред`явлення позову в цій справі, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.
Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, то вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову.
Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, як уже зазначалося вище, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного договору, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову заявник просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2022, який законний представник неповнолітніх позивачів просить визнати недійсним.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції про те, заява про забезпечення позову є доведеною та обґрунтованою, викладені у заяві про забезпечення позову обставини є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Обраний вид забезпечення позову є адекватним, пропорційним, співмірним із позовними вимогами і не буде надмірним тягарем для відповідачів, не призведе до невиправданого обмеження їх майнових прав, оскільки майно фактично перебуває у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Та обставина, що раніше у задоволенні аналогічного клопотання судом було відмовлено, не є підставою для висновку про порушення судом норм процесуального права, оскільки відхилення судом клопотання не позбавляє сторони права для забезпечення повного та всебічного дослідження обставин справи та захисту своїх інтересів заявляти його повторно.
В апеляційній скарзі заявник не навів обґрунтованих доводів, що повторно заявлене клопотання про забезпечення позову призвело до затягування процесу та є зловживанням процесуальними правами. 
Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_5 , яка діє в інтересах  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2026 – без змін.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 385, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_5 , яка діє в інтересах  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2026у даній справі залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 7.05.2026. 

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський