П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6233/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
21 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.04.2025 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 01.11.2001 по 02.11.2018;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити з 26.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного від 20 березня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.04.2025 за №221950003792.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 01.11.2001 по 02.11.2018 на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими (палатної) у КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 26.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазнає, що станом на дату звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 позивач досягла віку 51 рік 29 днів, тоді як враховуючи п. 2 ч. 2 ст.114 Закону 1058-IV необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 становить 55 років.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в наданій трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках, відомості про атестацію робочого місця тощо у зв`язку з чим, підстав для зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно даного документу немає.
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для зарахування пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.11.2001 по 02.11.2018, оскільки в наказах про затвердження результатів атестації робочих місць від 07.07.2005, від 07.07.2010 та від 07.07.2015, та додатків до них, посада "молодшої медичної сестри по догляду за хворими" - не підтверджено право на пільгову пенсію. 
Згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивачки становить 31 рік 28 днів, тоді як пільговий стаж роботи за Списком №2 відсутній.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.03.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.04.2025 за №221950003792 відмовлено у призначенні пенсії за віком.
У зазначеному рішенні також зазначено, що вік позивача 51 рік.
Загальний стаж позивача становить 31 рік 28 днів.
Пільговий стаж особи за Списком №2 не розраховано.
За поданими документами до стажу роботи за Списком №2 не враховано: періоди роботи з 10.06.1991 по 30.06.1994 та з 01.07.1994 по 08.11.2022 згідно довідки, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, оскільки в наказах про затвердження результатів атестації робочих місць та додатків до них, посада "молодшої медичної сестри по догляду за хворими" - "не підтверджено" право на пільгову пенсію.
Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що 23.01.2020 Конституційний Суд України ухвалив Рішення №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.
У пункті 2 резолютивної частини Рішення Суд зазначив, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Суд першої інстанції врахував, що вимогами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах жінкам з підстави, визначеної пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII), визначено: 
1) досягнення віку 55 років; 
2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 25 років; 
3) наявність пільгового стажу роботи за списком №2 тривалістю щонайменше 10 років.
Аналогічні вимоги містяться також у пункті 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.
Станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 26.03.2025 про призначення пенсії позивачці виповнилось повних 51 роки.
Суд першої інстанції зі змісту оскаржуваного рішення від 04.04.2025 №221950003792 встановив, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку слугував висновок пенсійного органу про недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, а саме - 55 років., що 
Тож, з урахуванням підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, викладених у такому рішенні відповідача, ключовим у цій справі є питання призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на підставі Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
При цьому, враховуючи зміст Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, суд першої інстанції дійшов висновку, що в межах даної справи застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Щодо підстав відмови у призначенні пенсії на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а саме не врахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.11.2001 по 02.11.2018, оскільки в наказах про затвердження результатів атестації робочих місць та додатків до них, посада "молодшої медичної сестри по догляду за хворими" - "не підтверджено" право на пільгову пенсію, суд першої інстанції вказав, що згідно довідки №55 від 26.03.202,5 виданої КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги", ОСОБА_1 працювала в КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" на посаді молодшої медичної сестри (палатної) з догляду за хворими.
Також, суд першої інстанції врахував наявні в матеріалах справи накази "Про затвердження результатів атестації робочих місць для підтвердження права виходу повної категорії працівників на пільгову пенсію" від 07.07.2000 року, наказ "Про затвердження результатів проведеної атестації робочих місць за умовами праці" від 07.07.2005 року, якими підтверджено проведення атестації робочого місця ОСОБА_1 , а саме на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими (палатної) в зазначений період.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 51 рік, мала страховий стаж роботи понад 31 рік, у тому числі на роботах за списком №2 - понад 10 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Верховною Радою України 03.10.2017 ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
За ст.12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ загальний стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 25 років до 30 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 Рішення).
За пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Так, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок - після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 вказала, що, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 відхиляючи доводи скаржника, зазначила про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 також вказала на те, що не погоджується з посиланням скаржника на абзац 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
При цьому, в постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 03.10.2017, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Як встановлено з матеріалів справи, станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивачу виповнилося 51 рік.
В свою чергу, однією з підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку слугувала відсутність необхідного пенсійного віку, оскільки позивач не досягла 55 років.
Водночас, колегія суддів вважає, що зниження пенсійного віку на 5 років має здійснюватися від загального пенсійного віку 55 років для жінок, який визначений в статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
За абз.2 пунктів "а" та "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції до змін внесених Законом № 213-VIII, працівникам, які мають не менше половини стажу на стажу на роботах: із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (тобто Список № 1), пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам; із шкідливими і важкими умовами праці (тобто Список № 2), пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги стосовно того, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно чинної статті 114 Закону № 1058-VII, позивач набуде при досягненні віку 55 років, оскільки враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, висновки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, а також те, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягла 50 років, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності необхідного пільгового стажу у позивача, судом встановлено, що Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не враховано до пільгового стажу періоду роботи з 01.11.2001 по 02.11.2018, оскільки в наказах про затвердження результатів атестації робочих місць та додатків до них, посада "молодшої медичної сестри по догляду за хворими" - "не підтверджено" право на пільгову пенсію.
Водночас, досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової крижки або відповідних записів у ній №55 від 26.03.2025, виданої КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги", ОСОБА_1 працювала в КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" на посаді молодшої медичної сестри (палатної) з догляду за хворими, що передбачена Списком 2 розділ ХХІV з 01.11.2001 по 02.11.2018 (17 років 0 місяців 1 день).
Також, в матеріалах справи наявні накази "Про затвердження результатів атестації робочих місць для підтвердження права виходу повної категорії працівників на пільгову пенсію" від 07.07.2000, наказ "Про затвердження результатів проведеної атестації робочих місць за умовами праці" від 07.07.2005, якими підтверджено проведення атестації робочого місця ОСОБА_1 , а саме на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими (палатної) в зазначений період.
Відтак, доводи апеляційної скарги в частині відсутності у позивача підтвердженого пільгового стажу за списком №2 є необґрунтованими.
Крім того, згідно розрахунку пенсійного органу наявний страховий стаж роботи позивача складає 31 рік 28 днів.
Відтак, беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 про необхідність застосування саме норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а, відповідно до якої у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, з огляду на встановлені судом обставини (на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачу, яка досягла 51 річного віку, страховий стаж становить 31 рік 28 днів, пільговий стаж по Списку №2 - 17 років 1 день, колегія суддів вважає, що відмова пенсійного органу в призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку, є протиправною.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.04.2025 за №221950003792, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу позивача спірний період роботи з 01.11.2001 по 02.11.2018, та призначити ОСОБА_1 з 26.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.