ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.06.2026	Справа № 910/6090/24	

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи 

за позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" 04116, місто Київ, ВУЛ. СТАРОКИЇВСЬКА, будинок 10
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023" 04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 21
про стягнення 5 951, 36 грн.

Представники сторін: без виклику.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023" про стягнення 5951,36 грн, а саме 4181,51 грн основного боргу, 1022,00 грн пені, 191,82 грн процентів річних, 556,03 грн втрат від інфляції, а також витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна від 06.02.2020 в частині своєчасного та повного відшкодування витрат власника та вартості спожитих комунальних послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції у вказаних сумах. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Через систему "Електронний суд" 10.06.2024 від позивача на виконання вимог ухвали суду від 05.06.2024 року надійшла заява б/н від 10.06.2024 про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6090/24 та з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи незначну складність справи, за відсутності клопотань про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей ГПК України. 
Так, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
При цьому, оскільки відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), з метою повідомлення останнього про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 09.07.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві, а саме: 04053, місто Київ, вул.Січових Стрільців, будинок 21.
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Проте, ухвала суду від 09.07.2024, яка надсилалась на адресу місцезнаходження відповідача, повернута відділенням поштового зв`язку 02.08.2024 неврученою адресату "за закінченням терміну зберігання".
В той же час судом згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено відповідність адреси місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023" адресі, зазначеній на конверті, що повернувся.
Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача, матеріали справи не містять та суду невідомі.
Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).
Окрім того, згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.
Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що відповідач, приймаючи до уваги направлення претензії на адресу місцезнаходження останнього, не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про відкриття провадження у справі №910/6090/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом.
Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статтями 165, частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 09.07.2024 про відкриття провадження у справі № 910/6090/24, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.
Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 165, ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України.
Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд звертає увагу, що сам лише факт не отримання стороною кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу суду про відкриття провадження у справі для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернута до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду та нереалізації своїх процесуальних прав, зокрема, в частині надання відзиву на позовну заяву, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.
З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023" не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог, а також процесуальних заяв та клопотань, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - Господарський кодекс України, чинний на час спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом за матеріалами справи, 09 грудня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" (позивач у справі, орендодавець за вказаним договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АЕРАС" (у подальшому змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023") (відповідач у справі, орендар за договором) укладено Договір оренди нерухомого майна №КЗА-1750 (далі - Договір оренди), за умовами пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення загальною площею 70,28 кв.м, розташованих на 1-му поверсі корпусу № 3, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, 10 (літера Х) 1-й поверх корпусу № 3.
Пунктами 2-10 Договору оренди сторони узгодили умови передачі орендованого майна, орендну плату, використання амортизаційних відрахувань і відновлення орендованого майна, обов`язки та права орендаря та орендодавця, відповідальність і вирішення спорів, строк дії договору, умови зміни та припинення Договору тощо.
Згідно п. 2.1 Договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами Акту приймання - передавання майна, який підписується сторонами у строк до десятьох календарних днів в з дати підписання цього Договору і стає невід`ємною частиною Договору. 
Цей Договір вступає в дію з моменту його укладення та діє до 09.11.2022 року в частині оренди (користування майном орендарем), а в частині повернення майна орендодавцеві, виконання грошових зобов`язань, відповідальності за порушення - до повного виконання 9п. 10.1 Договору).
Вказаний Договір оренди підписаний представниками орендаря та орендодавця та скріплений печатками юридичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 70,28 кв.м на 1-му поверсі корпусу № 3, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, 10 (літера Х) 1-й поверх корпусу № 3, на підтвердження чого 09.12.2019 року між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі майна до Договору, копія якого наявна в матеріалах справи.
Факт отримання нерухомого майна в оренду, його характеристики та подальше користування сторонами не заперечувались.
При цьому суд зазначає, що укладення між сторонами Договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування нежитловими приміщеннями, що, в свою чергу, породжує обов`язок відповідача сплачувати плату за користування орендованим нерухомим майном.
Наразі, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини виконання умов Договору оренди сторонами в частині реалізації його учасниками прав та обов`язків, в тому числі в частині сплати орендної плати, не є предметом дослідження у даній справі.

За умовами п. 3.3. Договору оренди вартість комунальних послуг, оплачених орендодавцем та отриманих орендарем, відшкодування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю (земельного податку) в частині (пропорції) щодо майна, інші витрати на утримання майна здійснені орендодавцем, не включаються до складу орендної плати та відшкодовуються орендарем орендодавцю на підставі окремого договору, який має бути укладений між орендарем та орендодавцем не пізніше 10 календарних днів з дати підписання основного Договору, за умови якщо такий договір не був укладений орендарем раніше.
Відповідно до п. 5.2 Договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за цим Договором, а також відшкодовувати вартість комунальних послуг, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плату за землю (земельний податок) в частині (пропорції) щодо майна, інші витрати щодо утримання майна згідно з відповідним окремим договором. Самостійно оплачувати не передбачені зазначеним окремим договором витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна ,крім експлуатаційних послуг, які надаються на підставі окремого договору. 
Судом встановлено, що на виконання вказаних положень Договору оренди, 06 лютого 2022 року між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" (позивач у справі, власник мереж/власник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023" (відповідач у справі, орендар за договором) укладено Договір №КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна (далі - Договір), за умовами пункту 1.1. якого предметом цього Договору є забезпечення власником можливості отримання орендарем платних послуг, в т.ч. пов`язаних з постачанням через інженерні мережі власника, отриманих від постачальних підприємств та організацій через інженерні мережі підприємства електроенергії, води, та інше, необхідних для обслуговування та експлуатації орендованих приміщень, які належать власнику на праві власності та передані в найм орендарю на підставі Договору оренди нерухомого майна № КЗА-1750 від 09.12.2019 загальною площею 70, 28 кв.м, розташованих на 1-му поверсі корпусу № 3, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, 10.
Розділами 1-11 Договору сторони узгодили предмет та мету Договору, його ціну, права та обов`язки власника та орендаря, форс-мажорні обставини та конфіденційну інформацію, вартість витрат та порядок розрахунків, відповідальність сторін і вирішення спорів, строк дії Договору, внесення змін до нього та припинення Договору, інші умови тощо.
Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
За приписами статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 8.1 Договору останній набуває чинності з моменту підписання та діє протягом дії договору оренди, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх здійснення.
Судом встановлено, з урахуванням предмету та суб`єктного складу сторін договорів, які є основними ознаками договору та дають змогу кваліфікувати вид договору незалежно від того, яке найменування привласнили йому сторони судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.
Згідно статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Статтею 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто.
Метою цього Договору сторони визначили забезпечення власником кваліфікованого, якісного надання послуг, передбачених Додатком № 1 до цього Договору (п. 1.2. Договору).
Згідно пп. 3.2.1., 3.2.2 Договору власник зобов`язаний виконувати достатній комплекс робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі та прибудинкової території в належному стані, інженерних мереж підприємства, розташованих на його території та нести витрати, пов`язані з оплатою наданих йому комунальних послуг постачальними організаціями для обслуговування будівель, приміщень, які знаходяться у наймі у орендаря, вартість яких компенсується орендарем згідно фактично спожитих обсягів та переліку за Додатком № 1 до цього Договору; забезпечувати безперебійну роботу інженерних комунікацій, крім випадків, передбачених Розділом 5 "Форс-мажорні обставини та конфіденційна інформація" та п. 8.3. цього Договору.
У Додатку № 1 до цього Договору сторони узгодили перелік послуг (робіт) з утримання належних приміщень, переданих в найм, загальною площею 70,28 кв.м, вартість яких відшкодовує орендар ТОВ "АЕРОС 2023" власнику - ПрАТ "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики", а саме: відшкодування земельного податку (згідно рахунків, наданих власником в розмірі 43,94 грн. з ПДВ в місяць); відшкодування податку на нерухоме майно (згідно рахунків, наданих власником в розмірі 497,93 грн з ПДВ в місяць); відшкодування вартості фактично спожитих теплоносіїв та витрат, передбачених п. 6.1. Договору; відшкодування вартості фактично спожитих обсягів водопостачання та водовідведення та витрат, передбачених п. 6.1. Договору (згідно фактичних показників лічильника); відшкодування вартості фактично спожитих обсягів електропостачання та витрат, передбачених п. 6.1. Договору (згідно фактичних показників лічильника); відшкодування витрат на утримання охорони і технічних засобів охорони; відшкодування витрат на утримання пожежної охорони.
Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що визначені договором.
Відповідно до п. 2.1. Договору вартість відшкодування за Договором визначається на підставі щомісячних рахунків, які виставляє власник орендарю на протязі дії Договору і які є його невід`ємною частиною. 
За умовами п. 6.1. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є один календарний місяць. За цим Договором орендар відшкодовує власнику згідно виставлених ним рахунків-фактур витрати останнього за фактично отримані від постачальних підприємств та організацій через інженерні мережі підприємства комунальних послуг, а також за утримання та обслуговування нерухомого майна, передбачених в Додатку № 1 до цього Договору.
Наразі, доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати послуг за Договором матеріали справи не містять.
Як встановлено судом за матеріалами справи, з урахуванням положень ст. 901 ЦК України позивачем у період з квітня 2022 року по листопад 2022 року складались Акти здачі - приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 7 705,61 грн., а саме акти здачі - приймання робіт (надання послуг) щодо відшкодування земельного податку, відшкодування податку на нерухоме майно: № ПТ-0000552 від 30.04.2022 на суму 1 083,73 грн. з ПДВ; № ПТ-0000764 від 30.06.2022 на суму 558,68 грн. з ПДВ; № ПТ-0000856 від 31.07.2022 на суму 596,57 грн. з ПДВ; № ПТ-0000942 від 31.08.2022 на суму 565,39 грн. з ПДВ; № ПТ-0001134 від 31.10.2022 на суму 541,87 грн. з ПДВ; № ПТ-0001167 від 08.11.2022 на суму 144,49 грн. з ПДВ та акт здачі - приймання робіт (надання послуг) щодо відшкодування вартості витрат за фактичне електропостачання, компенсація витрат електроенергії при її передачі та витрати, пов`язані з утриманням мереж електропостачання, відшкодування земельного податку, відшкодування податку на нерухоме майно № ПТ-0000942 від 30.09.2022 на суму 690,78 грн. з ПДВ, копії яких містяться в матеріалах справи.
Вказані Акти підписані уповноваженим представником позивача та скріплені печаткою виконавця, в той же час підпису представника замовника (відповідача) акти не містять.
Також в матеріалах справи наявні складені позивачем на виконання п. 6.1. Договору відповідні рахунки-фактури для здійснення відповідачем оплати за надані послуги, а саме: № СЧ-0002802 від 30.04.2022 на загальну суму 1083,73 грн. з ПДВ (строк оплати до 05.05.2022), № СЧ-0002952 від 30.06.2022 на загальну суму 556,68 грн. з ПДВ (строк оплати до 05.07.2022), № СЧ-0003061 від 31.07.2022 на загальну суму 569,57 грн. з ПДВ (строк оплати до 05.08.2022), № СЧ-0003152 від 31.08.2022 на загальну суму 565,39 грн. з ПДВ (строк оплати до 05.09.2022), № СЧ-0003228 від 30.09.2022 на загальну суму 690,78 грн. з ПДВ (строк оплати до 05.10.2022), № СЧ-0003335 від 31.10.2022 на загальну суму 541,87 грн. з ПДВ (строк оплати до 05.11.2022), № СЧ-0003385 від 08.11.2022 на загальну суму 144,49 грн. з ПДВ (строк оплати до 15.11.2022), копії яких містяться в матеріалах справи.
Проте, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано суду доказів надсилання таких актів на адресу відповідача для підписання разом з рахунками - фактурами.
Суд звертає увагу, що чинне законодавство, яке регулює договори про надання послуг (ст. 901 Цивільного кодексу України), не вимагає щомісячного підтвердження факту надання послуг, характер яких визначається безперервністю, а отже, користуючись свободою договору, визначеною приписами статті 627 Цивільного кодексу України, сторонами умовами укладеного між сторонами правочину про надання послуг не передбачена необхідність щомісячного засвідчення актом наданих послуг. Натомість, положення Договору містять зобов`язання з виставлення рахунків - фактур на оплату, які визначають склад та розмір відшкодувань орендарем отриманих від постачальників комунальних послуг.
Наразі, відсутність підписаних обома сторонами актів надання послуг або наявність недоліків в їх формі не може спростовувати надання послуг позивачем, оскільки, в даному випадку, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки - фактури тощо) мають силу первинних документів у разі змінного складу господарської операції/надання послуг. За висновками суду, відсутність підписаних з боку відповідача актів надання послуг, які містять відомості про господарську операцію, за умови вищевизначеного характеру таких послуг, а також наявності інших належних та допустимих доказів на підтвердження постійного та безперервного фактичного виконання стороною своїх зобов`язань, не є підставою для невизнання господарської операції та тверджень про ненадання позивачем відповідних послуг за Договором.
При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за Договором законодавець пов`язує саме з їх фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені правочином, з визначенням строку (терміну) оплати умовами Договору або нормами чинного законодавства, а не з фактом передачі виконавцем послуг на підставі акту.
Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, за висновками суду, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).
Тобто, саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарської операції і містять інформацію про вартість наданих послуг (послуги, зазначені в п. 1.1. Договору та Додатку № 1 до нього).
За таких обставин, враховуючи специфіку підписаного між сторонами Договору та правовідносин сторін, зважаючи на надані позивачем рахунки - фактури та акти наданих послуг, а також відсутність погодження умовами спірного Договору обов`язкового укладення акту надання послуг як умови здійснення оплати, суд вважає вказані підписані в односторонньому порядку ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" акти здачі - приймання робіт (надання послуг): № ПТ-0000552 від 30.04.2022, № ПТ-0000764 від 30.06.2022, № ПТ-0000856 від 31.07.2022, № ПТ-0000942 від 31.08.2022, № ПТ-0000942 від 30.09.2022, № ПТ-0001134 від 31.10.2022, № ПТ-0001167 від 08.11.2022 такими, що погоджені орендарем, та є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного надання обумовлених Договором послуг, отже доходить висновку про можливість вважати вказані в цих актах послуги такими, що позивачем надані в повному обсязі та відповідно до умов Договору, а вказані акти та рахунки - такими, що підлягають оплаті.
Поряд із цим пунктом 5.12. Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний отримувати рахунки за Договором, які виставляє орендодавець. 
У свою чергу, матеріали справи не містять доказів надсилання рахунків-фактур за вказаний період на адресу відповідача, а також доказів їх отримання останнім.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" як орендодавця з питань неотримання рахунків - фактур на сплату відшкодування витрат на утримання майна та комунальних послуг згідно вищевказаних приписів Договору оренди та Договору, можливість посилання на відсутність (неодержання) рахунків як на підставу невиконання зобов`язань зі своєчасної та повної їх оплати у відповідача відсутня.
Разом з тим, доказів пред`явлення відповідачем заперечень щодо об`ємів, якості та строків наданих послуг або відмови відповідача від приймання наданих позивачем послуг, а також претензій щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору в частині, зазначеній у вказаних актах та рахунках - фактурах до суду не надходило.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору №КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна від 06.02.2022 в частині надання послуг, пов`язаних з постачанням через інженерні мережі власника, отриманих від постачальних підприємств та організацій через інженерні мережі підприємства електроенергії, води, та інших послуг, необхідних для обслуговування та експлуатації орендованих приміщень, які передані в найм орендарю, а відповідачем, у свою чергу, прийняті надані послуги в обсязі, визначеному в зазначених вище актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) без будь - яких зауважень.
При цьому, загальне правило, визначене статтею 903 Цивільного кодексу України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання, тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг. Отже, для встановлення розміру цього обов`язку орендаря нерухомого майна (вартості спожитих послуг) визначальним є не факт оренди конкретного нерухомого майна, а факт споживання відповідної послуги орендарем та її розмір. А тому, виключно за відсутності доказів на підтвердження розміру фактично спожитої у відповідному періоді орендарем (наданої йому безпосереднім надавачем відповідних послуг або державним підприємством, організацією, господарським товариством, на балансі яких перебуває орендоване майно) послуги (послуг) у орендаря не виникає обов`язку оплачувати ці послуги. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 911/27/21.
За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами п. 6.1. Договору оплата здійснюється в наступному порядку: оплата за фактично спожиті обсяги електроенергії, водопостачання холодної води та водовідведення здійснюється орендарем на підставі рахунків власника протягом п`яти календарних днів наступного місяця з дня їх виставлення після надання послуг.
Крім вказаних платежів орендар до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно виставлених рахунків-фактур, компенсує власнику: втрати на утримання в належному робочому стані інженерних мереж (технічне обслуговування, проведення ремонтів тощо), розташованих на території підприємства - 19 % від фактично спожитих обсягів електроенергії; втрати, пов`язані з утриманням систем водопостачання, водовідведення та зливної каналізації - 10 % від фактично спожитих обсягів електроенергії; відшкодування земельного податку - в розмірі 43,94 грн. в місяць з ПДВ; відшкодування податку на нерухоме майно - в розмірі 497,93 грн. в місяць з ПДВ; вартість інших фактично отриманих послуг згідно Додатку № 1 цього Договору.
Отже, оскільки позивачем здійснено виконання своїх зобов`язань як власника майна в частині забезпечення нежитлових приміщень комунальними послугами та послугами з утримання та обслуговування предмета оренди згідно актів здачі - приймання робіт (надання послуг): № ПТ-0000552 від 30.04.2022, № ПТ-0000764 від 30.06.2022, № ПТ-0000856 від 31.07.2022, № ПТ-0000942 від 31.08.2022, № ПТ-0000942 від 30.09.2022, № ПТ-0001134 від 31.10.2022, № ПТ-0001167 від 08.11.2022, рахунків-фактур № СЧ-0002802 від 30.04.2022, № СЧ-0002952 від 30.06.2022, № СЧ-0003061 від 31.07.2022, № СЧ-0003152 від 31.08.2022, № СЧ-0003228 від 30.09.2022, № СЧ-0003335 від 31.10.2022, № СЧ-0003385 від 08.11.2022 на загальну суму 7 705,61 грн., відповідач, у свою чергу, повинен був виконати свій обов`язок щодо оплати наданих послуг у порядку та у строки, визначені Договором на підставі вказаних актів.
Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом згідно матеріалів справи, станом на дату подання позовної заяви відповідач у строки, визначені Договором, свої зобов`язання не виконав у повному обсязі та оплату наданих ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" послуг не здійснив. 
Зобов`язанням, згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено за матеріалами справи, що у зв`язку невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором та з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до ТОВ "АЕРАС" з претензією № 517/961 від 26.12.2022 щодо сплати наявної заборгованості, зокрема, за Договором №КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна від 06.02.2022 у сумі 4181,51 грн., якою негайної вимагав сплати наявної заборгованості за своїми зобов`язаннями шляхом перерахуванням вказаних коштів на рахунок позивача.
Факт надсилання вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується копіями фіскального чеку від 26.12.2022, опису вкладення до відправлення №0411638289318 з відтиском календарного штемпеля АТ "Укрпошта" та копією конверта, адресованого ТОВ "АЕРАС" з відміткою поштового оператора про повернення відправлення не врученим "за закінченням терміну зберігання".
Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, грошові кошти за Договором №КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна від 06.02.2022 у сумі 4181,51 грн. позивачу сплачені не були.
Таким чином, як встановлено судом з матеріалів справи та зазначено позивачем, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна за період оренди у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору не виконав, в результаті чого у відповідача утворилась прострочена заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі 4 181,51 грн., яку позивач просить суд стягнути в поданій до суду позовній заяві.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу за спірним Договором, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним Договору №КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна від 06.02.2022 та/або його окремих положень суду також не надано.
Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення цього Договору на час його підписання та протягом часу виконання з боку сторін відсутні.
Суд також зазначає, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
Як вже було встановлено судом, за умовами п. 8.1 спірного Договору останній діє протягом дії основного договору - Договору оренди.
Положеннями ст. 907 ЦК України передбачено, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
За умовами п. 8.5. Договору сторони узгодили, що чинність спірного Договору припиняється, зокрема, достроково.
Судом за матеріалами справи встановлено, що відповідач - ТОВ "АЕРОС 2023" листом за № 0811-01 від 08.11.2022 повідомив позивача - ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" про розірвання Договору оренди № КЗА-1750 від 09.12.2019 через недосягнення згоди щодо зменшення орендної плати та повідомив про звільнення спірного приміщення 09.11.2022.
Враховуючи вищенаведене та пояснення позивача, надані в позовній заяві, суд доходить висновку, що спірний Договір №КЗА-1787 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна від 06.02.2022 достроково припинив свою дію 09.11.2022 на підставі п. 8.1. Договору у зв`язку з розірванням Договору оренди.
Будь-які заперечення щодо факту дострокового припинення спірного Договору у зв`язку з розірванням Договору оренди на час розгляду даної справи з боку позивача до суду не надходили.
У свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором на час розгляду цієї справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача з на підставі наданих позивачем доказів.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати заборгованості відповідач суду не надав, як і доказів, що спростовують викладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним Договором підлягають задоволенню у розмірі 4 181,51 грн.
Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України). 
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Так, за умовами п. 7.2. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по цьому Договору орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми, за весь строк такого невиконання.
У випадку нарахування штрафних санкцій за прострочення орендарем платежів - сума здійсненої оплати спочатку зараховується в погашення заборгованості за штрафними санкціями, потім згідно виставлених рахунків-фактур (п. 6.3. Договору).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна за Договором позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення на підставі пунктів 7.2. Договору пеню в розмірі 1 022,00 грн., а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 556,03 грн. втрат від інфляції та 191,82 3% річних, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.
Так, згідно наданого до матеріалів справи розрахунку штрафних санкцій позивачем нараховано:
за рахунком-фактурою № СЧ-0002802 від 30.04.2022 (сума боргу 1083,73 грн.) пеню за період з 06.05.2022-02.06.2022 за 28 днів прострочення 16,63 грн., за період з 03.06.2022-05.11.2022 за 156 днів прострочення 231,59 грн., а всього 248,22 грн.; 3 % річних за період з 06.05.2022-31.12.2023 за 605 днів прострочення 53,89 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 4,18 грн., а всього 58,06 грн.; втрат від інфляції за період з травня 2022 року по січень 2024 року 221,71 грн., а всього на загальну суму 1 611,72 грн.;
за рахунком-фактурою № СЧ-0002952 від 30.06.2022 (сума боргу 558,68 грн.) пеню за період з 06.07.2022-05.01.2023 за 184 дні прострочення 140,82 грн.; 3 % річних за період з 06.07.2022-31.12.2023 за 544 дні прострочення 24,98 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 2,15 грн., а всього 27,13 грн.; втрат від інфляції за період з липня 2022 року по січень 2024 року 76,90 грн., а всього на загальну суму 803,53 грн.;
за рахунком-фактурою № СЧ-0003061 від 31.07.2022 (сума боргу 596,57 грн.) пеню за період з 06.08.2022-05.02.2023 за 184 дні прострочення 150,37 грн.; 3 % річних за період з 06.08.2022-31.12.2023 за 513 днів прострочення 25,15 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 2,30 грн., а всього 27,45 грн.; втрат від інфляції за період з серпня 2022 року по січень 2024 року 77, 40 грн., а всього на загальну суму 851,79 грн.;
за рахунком-фактурою № СЧ-0003152 від 31.08.2022 (сума боргу 565,39 грн.) пеню за період з 06.09.2022-05.03.2023 за 181 день прострочення 140,19 грн.; 3 % річних за період з 06.09.2022-31.12.2023 за 482 дні прострочення 22,40 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 2,18 грн., а всього 24,58 грн.; втрат від інфляції за період з вересня 2022 року по січень 2024 року 66,40 грн., а всього на загальну суму 796,56 грн.;
за рахунком-фактурою № СЧ-0003228 від 30.09.2022 (сума боргу 690,78 грн.) пеню за період з 06.10.2022-05.04.2023 за 182 дні прострочення 172,22 грн.; 3 % річних за період з 06.10.2022-31.12.2023 за 452 дні прострочення 25,66 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 2, 66 грн., а всього 28,32 грн.; втрат від інфляції за період з жовтня 2022 року по січень 2024 року 66,74 грн., а всього на загальну суму 958,06 грн.;
за рахунком-фактурою № СЧ-0003335 від 31.10.2022 (сума боргу 541,87 грн.) пеню за період з 06.11.2022-05.05.2023 за 181 день прострочення 134,35 грн.; 3 % річних за період з 06.11.2022-31.12.2023 за 421 дні прострочення 18,75 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 2,09 грн., а всього 20,84 грн.; втрат від інфляції за період з листопада 2022 року по січень 2024 року 37, 86 грн., а всього на загальну суму 734,92 грн.;
за рахунком-фактурою № СЧ-0003385 від 08.11.2022 (сума боргу 144,49 грн.) пеню за період з 16.11.2022-15.05.2023 за 181 день прострочення 35,83 грн.; 3 % річних за період з 16.11.2022-31.12.2023 за 411 днів прострочення 4,88 грн., за період з 01.01.2024-16.02.2024 за 47 днів прострочення 0,56 грн., а всього 5,44 грн.; втрат від інфляції за період з листопада 2022 року по січень 2024 року 9,02 грн., а всього на загальну суму 194,78 грн.
З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Тобто, визначаючи розмір заборгованості за Договором, зокрема, в частині пені та процентів річних суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості та нарахувань), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частини першої статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Також суд зазначає, що згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22 (провадження № 12-79гс23) зазначила, що на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює ч. 6 ст. 232 ГК України. Формулювання, яке містить ч. 3 ст. 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, у тому числі умови договору (у разі відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.
Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором.
У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені «за кожен день прострочення») нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.
Таким чином, оскільки, як встановлено судом, умови спірного Договору оренди не містять будь-яких додаткових застережень (зокрема, «до повного виконання зобов`язання», «до повної сплати заборгованості», «до повного погашення боргу» тощо), які свідчили б про визначення в ньому іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, тому пеня за прострочення виконання відповідачем як орендарем зобов`язань за Договором в частині сплати відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, що і було враховано позивачем у наданому розрахунку.
В той же час, стаття 547 Цивільного кодексу України визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Стаття 231 ГК України також встановлює, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Так, у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 Цивільного кодексу України. Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в таких випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (постанови Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, від 14 грудня 2021 року у справі № 757/71432/17-ц).
Тобто, після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598, 651 ЦК України є підставою для їх припинення.
Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Відтак, виплата передбаченої договором та встановленої статтями 549, 551 ЦК України пені за спірним Договором поширюється лише на період дії такого договору про відшкодування витрат на утримання майна та після припинення такого договору 09.11.2022 внаслідок розірвання договору оренди вказана пеня не нараховується, позаяк договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати пені, припиняються, отже на спірні правовідносини сторін, які мали місце у після припинення останнього 09.11.2022, не розповсюджуються його умови, в тому числі пункту 7.2 Договору щодо нарахування пені у зв`язку з закінченням строку дії цього правочину, що, в свою чергу, виключає правові підстави для стягнення нарахованої позивачем пені за період починаючи з 09.11.2022.
За результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення пені судом встановлено, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до вимог цивільного законодавства та положень Договору, з урахуванням встановленого судом періоду нарахування, становить 510,30 грн. пені, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за Договором підлягають частковому задоволенню в сумі, визначеній судом, а саме 510,30 грн. пені.
Окрім цього, за результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення втрат від інфляції та відсотків річних за прострочення оплати відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, утримання та обслуговування нерухомого майна, судом встановлено, що розмір пені, втрат від інфляції та відсотків річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 556,03 втрат від інфляції та 191,82 відсотків річних підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОС 2023" (вул. Січових Стрільців, будинок 21, місто Київ, 04053; код ЄДРПОУ 42621029) на користь Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Київський завод автоматики" (вул. Старокиївська, будинок 10, місто Київ, 04116; код ЄДРПОУ 14309356) 4 181 (чотири тисячі сто вісімдесят один) грн. 51 коп. основного боргу, 510 (п`ятсот десять) грн. 30 коп. пені, 191 (сто дев`яносто одна) грн. 82 коп. 3 % річних, 556 (п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 03 коп. втрат від інфляції та 2767 (дві тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 65 коп. судового збору.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).
Повний текст рішення складено та підписано 12 червня 2026 року.

Суддя А.М. Селівон