ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/645/24	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді Р.В. Міліціанов
І.Ю. Панова,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури № 15-274ВИХ-26 від 14.04.2026 року (вх. № 01-05/1160/26 від 17.04.2026 року)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 року (суддя С.М. Кобецька; повне рішення складено 30.03.2026 року) 
у справі № 909/645/24
за позовом: Виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Навратюк Оксани Павлівни (надалі ФОП Навратюк О.П.)
до відповідача-2: Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки
про визнання недійсним договору та стягнення коштів в сумі 796500,00 грн,

за участю:
від прокуратури: Панькевич Р.В. (посвідчення № 068824 від 01.03.2022 року);
від позивача (Івано-Франківської обласної ради): не з`явився;
від позивача (Західного офісу Держаудитслужби): не з`явився;
від позивача (Головного управління ДПС в Івано-Франківській області): в режимі відеоконференції Свідунович Р.Р. (самопредставництво юридичної особи);
від відповіда-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
05.07.2024 року виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Навратюк О.П. та Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки про визнання недійсним договору та стягнення коштів в сумі 796500,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Договір №001/18 від 31.07.2018 року, укладений між Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок ім. Марійки Підгірянки та ФОП Навратюк Оксаною Павлівною за підсумками тендера з ідентифікатором UA-2018-06-12-000940-а від 16.07.2018 року, підлягає визнанню недійсним, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ФОП Навратюк О.П. Прокурор стверджує, що проведення тендеру відбулось за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера видимості, на підтвердження чого посилається на рішення адміністративної колегії комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 та на кримінальне провадження щодо Навратюк О.П за №12918090010003802.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 року у справі №909/645/24 відмовлено у позові.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 12.06.2018 року Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки на веб-порталі Уповноваженого органу prozzoro.gov.ua оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-06-12-000940-а.
Відповідно до протоколу про розкриття тендерних пропозицій №8 від 16.07.2018 року переможцем торгів визначено ФОП Навратюк Оксану Павлівну, тендерна пропозиція якої відповідала кваліфікаційним критеріям, установленим у тендерній документації замовника. На підставі прийнятого рішення із ФОП Навратюк О.П. вирішено укласти відповідний договір, про що електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
Місцевий господарський суд встановив, що 31.07.2018 року між Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянкою (по договору замовник\по справі - відповідач) та ФОП Навратюк Оксаною Павлівною (по договору постачальник/по справі - відповідач) укладено Договір №001/18, відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язався поставити замовнику товар, зазначений у Специфікації до Договору , в кількості 1 одиниця, а саме: ДК 021:2015 34120000-4 (Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб (пасажирський автобус Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20 місний або еквівалент (б/у), 2012 року випуску). Окрім того у специфікації зазначено додаткове обладнання додаткова система обігріву салону, кондиціонер.
На виконання умов Договору постачальник передав замовнику товар, визначений у договорі, що підтверджується Актом передавання-прийняття транспортного засобу від 07.08.2018 року , а відповідно до платіжного доручення №1 від 09.08.2018 року на підставі накладної №9/1 від 07.08.2018 року Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки перераховано кошти в розмірі 796500,00 грн. Сума проплати вбачається теж із звіту про виконання договору про закупівлю від 02.01.2019 року.
Суд встановив, що рішенням адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 (справа №23/2018), визнано, що фізичні особи-підприємці Навратюк Оксана Павлівна та ОСОБА_1 вчинили порушення, передбачене п. 1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах по закупівлі товару ДК 021:2015:34120000-4 Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб, ідентифікатор закупівлі: UA-2018-06-12-000940-а, що проводились Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки. В рішенні встановлено, що фізичні особи-підприємці під час підготовки документації та участі у торгах, за допомогою електронних закупівель діяли не самостійно, не змагалися між собою , що є обов`язковою умовою конкуренції, а узгоджували свої дії, внаслідок чого конкуренція під час закупівлі спотворювалась.
За результатом прийнятого 05.03.2019 рішення адміністративна колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 (справа №23/2018) визнала винними учасниками торгів ФОП Навратюк Оксану Павлівну та ФОП Шворак Анатолія Івановича у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в результаті чого накладено на них штраф. По зазначеному факту здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12018090010003802 від 19.10.2018 року.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що лише сам факт вчинення особами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у закупівлі, встановлений Рішенням АМК, не є підставою для визнання правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Суд першої інстанції зазначив, що для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурору слід довести, що сам правочин про закупівлю пасажирського автобусу Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.
Проаналізувавши доводи сторін та з урахуванням наведеного суд першої інстанції виснував про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 року у справі №909/645/24 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. Зокрема апелянт зазначає, що інтерес держави у сфері публічних закупівель полягає в проведенні ефективних та прозорих закупівель з дотриманням добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та неупередженості та недопущення дискримінації учасників. Вказує, що укладений між відповідачами правочин вказаним інтересам держави не відповідає. Прокурор вважає, що встановлене у визначеному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів закупівлі (торгів, аукціону) у випадку, якщо це передбачено спеціальним законодавством, та для визнання недійсним відповідного договору, укладеного з переможцем, відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України. Зазначає, що судом не враховано, що позов заявлено за наслідками судового розгляду кримінального провадження за №12018090010003802 від 19.10.2018 року. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам в порушенням вимог ст. 86 ГПК України. Зазначає, що у діях ФОП Навратюк О.П. вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що прокуратура в апеляційній скарзі не наводить аргументу, яким би спростовувались обґрунтування суду першої інстанції.

Відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Зокрема зазначає, що визнання недійсним вже виконаного договору і повернення до бюджету коштів в розмірі 796000,00 грн не є ефективним способом захисту, оскільки це не тільки не відновить прав і інтересів держави, але й унеможливить проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, а повернення автомобіля за наслідком застосування двосторонньої реституції призведе до навпаки ще більших втрат і для держави (в особі бюджету обласної ради) і до втрат для Театру ляльок як кінцевого бенефіціара цієї закупівлі. Вважає, що задоволення поданого прокурором позову є неефективним, що є підставою для відмови в позові.

08.06.2026 року на адресу Західного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшло клопотання (вх.№01-04/4845/26 від 08.06.2026 року) про розгляд справи за відсутності представника.
У судовому засіданні прокурор та представник позивача (Головного управління ДПС в Івано-Франківській області) підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Інші учасники справи не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №909/645/24, суд встановив таке.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 року призначено справу №909/645/24 до розгляду у судовому засіданні на 15.06.2026 року о 10 год 30 хв.
12.05.2026 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі ЄСІКС "Електронний суд", що підтверджується довідками відповідального працівника суду.
Також 13.05.2026 року ухвалу від 11.05.2026 року надіслано на адресу відповідача-1.
Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи №909/645/24.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності за відсутності тих учасників, які не з`явились в судове засідання.
Обставини справи
За доводами прокурора у позові відповідно до кошторису, лімітної довідки про бюджетні асигнування на 2018 рік та зведення показників спеціального фонду кошторису на 2018 рік, на підставі рішення обласної ради від 22.12.2017 року №738-19/2017 з метою фінансування заходів в галузі культури і мистецтва із обласного бюджету виділено Управлінню культури, національностей та релігій облдержадміністрації для фінансування видатків Івано-Франківському академічному обласному театру ляльок імені Марійки Підгірянки 800000,00 грн.
12.06.2018 року Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки на веб-порталі Уповноваженого органу prozzoro.gov.ua оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-06-12-000940-а.
Предмет закупівлі - Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб (пасажирський автобус Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20-місний або еквівалент).
Очікувана вартість закупівлі складала - 800000,00 грн.
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано ФОП Навратюк Оксаною Павлівною та ФОП Шворак Анатолієм Івановичем, що підтверджується реєстром отриманих тендерних пропозицій.
За результатом проведених торгів остаточна тендерна пропозиція ФОП Навратюк О.П. складала 796500,00 грн з ПДВ, а ФОП Шворак Анатолія Івановича-797500,00 грн з ПДВ.
Відповідно до протоколу про розкриття тендерних пропозицій №8 від 16.07.2018 року переможцем торгів визначено ФОП Навратюк Оксану Павлівну, тендерна пропозиція якої відповідала кваліфікаційним критеріям, установленим у тендерній документації замовника. На підставі прийнятого рішення із ФОП Навратюк О.П. вирішено укласти відповідний договір, про що електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
На підставі наведеного, 31.07.2018 року між Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянкою (замовник) та ФОП Навратюк Оксаною Павлівною (постачальник) укладено Договір №001/18.
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити замовнику товар: Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20-місний або еквівалент (ДК 021:2015-34120000-4 Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб), а замовник прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених договором.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що сума цього договору складає 796500,00 грн без ПДВ.
Згідно п. 3.2 договору ціна договору включає: ціну товару; всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, витрати пов`язані з передпродажною підготовкою та реалізацією товару замовнику; вартість транспортних послуг на доставку товару до місця поставки, визначеного цим договором, складу замовника.
Пунктом 3.3 договору визначено, що розрахунки за товар проводяться замовником у безготівковому порядку протягом 20 банківських днів з дати отримання товару замовником за актом передавання-прийняття товару.
Згідно п. 4.2 договору строк поставки товару-30 календарних днів з дати укладення договору включно, згідно наданої замовником заявки (телефоном, факсом, листом).
Відповідно до п.4.3 договору сторонами погоджено, що прийняття товару по кількості та якості, на прохання замовника\постачальника проводиться за присутністю іншого спеціаліста «незацікавленого підприємства», а саме спеціаліста з профілю ремонту та обслуговування автомобілів, про що складається акт передавання-приймання товару.
Згідно п. 9.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
У п. 11 договору унормовано, що невід`ємною частиною договору є додаток №1 – специфікація.
У специфікації зазначено опис предмета закупівлі в кількості 1 одиниця, а саме: ДК 021:2015 34120000-4 (Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб (Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Long CDI, 18-20-місний або еквівалент (б/у), 2012 року випуску).
На виконання умов Договору постачальник передав замовнику товар, визначений у договорі, що підтверджується Актом передавання-прийняття транспортного засобу від 07.08.2018 року, а відповідно до платіжного доручення №1 від 09.08.2018 року на підставі накладної №9/1 від 07.08.2018 року Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки перераховано кошти в розмірі 796500,00 грн. Сума проплати вбачається теж із звіту про виконання договору про закупівлю від 02.01.2019 року.
Згідно довідки Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок імені Марійки Підгірянки від 20.05.2019 року закупівля автобуса здійснена за рахунок фінансування з обласного бюджету.
Рішенням адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 року (справа №23/2018), визнано, що фізичні особи-підприємці Навратюк Оксана Павлівна та ОСОБА_1 вчинили порушення, передбачене п. 1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах по закупівлі товару ДК 021:2015:34120000-4 (Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб), ідентифікатор закупівлі: ID: UA-2018-06-12-000940-а, що проводились Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки.
В рішенні встановлено, що фізичні особи-підприємці під час підготовки документації та участі у торгах, за допомогою електронних закупівель «Prozorro» діяли не самостійно, не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою конкуренції, а узгоджували свої дії, внаслідок чого конкуренція під час закупівлі спотворювалась. Узгодивши свої поведінку та пропозицію конкурсних торгів, суб`єкти господарювання усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, тобто вчинили антиконкурентні узгодженні дії заборонені Законом України Про захист економічної конкуренції. В результаті такої узгодженої поведінки ФОП Навратюк Оксана Павлівна та ФОП Шворак Анатолій Іванович під час участі в торгах не дотримались принципів здійснення закупівель, передбачених ст.3 Закону України Про публічні закупівлі, а саме добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.
За результатом прийнятого 05.03.2019 рішення адміністративна колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 (справа №23/2018) визнала винними учасниками торгів ФОП Навратюк Оксану Павлівну та ФОП Шворак Анатолія Івановича у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в результаті чого накладено на них штраф.
За доводами прокурора у позові по зазначеному факту здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12018090010003802 від 19.10.2018 року.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 скеровано для розгляду в Івано-Франківський міський суд.
Прокурором вказано, що ухвалою від 22.01.2024 року Івано-Франківський міський суд звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Матеріали справи містять копію Висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4.5-114/18 від 03.12.2018 року, яким встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу, станом на 31.07.2018 року року, могла становити 598230,00 грн.
За результатами перевірки складено довідку від 25.01.2019 року, в якій зазначено, що Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки за придбаний за Договором №001/18 від 31.07.2018 товар - пасажирський автобус Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Long CDI, 18-20-ти місний сплачено 796500,00 грн, а згідно з Висновком експерта №4.5-114/18 від 03.12.2018 року різниця склала 207270,00грн.
Окружною прокуратурою м. Івано-Франківська про виявлені порушення законодавства «Про публічні закупівлі» та «Захист економічної конкуренції» під час проведення тендеру по закупівлі пасажирського автобусу Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20-ти місного повідомлено Листом №09.50-69-3211ВИХ-24 від 04.06.2024 року - Івано-Франківську обласну раду, Листом №09.50-69-3178 ВИХ-24 від 03.06.2024 року - Західний офіс Держаудитслужби та Листом №09.50-69-3195ВИХ-24 від 04.06.2024 року - Головне управління ДПС. У листах висловлено прохання повідомити прокурора про вжиття заходів із захисту порушених інтересів держави.
Листом-відповіддю №3798/6797/6-24/01-081 від 19.06.2024 року Івано-Франківська обласна військова адміністрація повідомила, що правом на звернення із позовом до суду в спірному випадку наділені органи державного фінансового контролю.
Листом-відповіддю №130913-17/1161-2024 від 05.06.2024 року Західний офіс Держаудитслужби повідомило, що ним не встановлено порушень, про які зазначено прокурором, а тому у нього, як органу державного фінансового контролю відсутні підстави для звернення із позовом до суду про визнання спірного договору недійсним та стягнення коштів.
Листом-відповіддю №8735/509-19-05-02-05 від 01.07.2024 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області повідомило, що здійснення контролю у сфері публічних закупівель та вжиття заходів за їх результатами не належить до компетенції податкової інспекції.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення прокурора у цій справі з позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо представництва прокурором інтересів держави
Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч. 3 ст.129 Конституції України).
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Для представництва інтересів держави в особі компетентного органу прокурор має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів держави.
Порушення інтересів у даних спірних відносинах полягає у незаконній, всупереч волі держави передачі земельної ділянки із земель оборони як основного багатства українського народу під забудову приватній фірмі без додержання інтересів держави. Таким чином, держава, в особі Міністерства оборони України, позбавлена свого законного права вирішувати, яким чином використати цю земельну ділянку, яку установу, чи підприємство, чи військову частину розмістити на ній, що в умовах війни, систематичних ракетних обстрілів є критично важливим для захисту країни від зовнішньої агресії.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обгрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У цій справі судом встановлено, що окружною прокуратурою м. Івано-Франківська про виявлені порушення законодавства «Про публічні закупівлі» та «Захист економічної конкуренції» під час проведення тендеру по закупівлі пасажирського автобусу Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20-ти місного повідомлено Листом №09.50-69-3211ВИХ-24 від 04.06.2024 року - Івано-Франківську обласну раду, Листом №09.50-69-3178 ВИХ-24 від 03.06.2024 року - Західний офіс Держаудитслужби та Листом №09.50-69-3195ВИХ-24 від 04.06.2024 року - Головне управління ДПС. У листах висловлено прохання останнім повідомити про вжиття ними заходів із захисту порушених інтересів держави.
Листом-відповіддю №3798/6797/6-24/01-081 від 19.06.2024 року Івано-Франківська обласна військова адміністрація повідомила, що правом на звернення із позовом до суду в спірному випадку наділені органи державного фінансового контролю.
Листом-відповіддю №130913-17/1161-2024 від 05.06.2024 року Західний офіс Держаудитслужби повідомило, що ним не встановлено порушень, про які зазначено прокурором, а тому у нього, як органу державного фінансового контролю відсутні підстави для звернення із позовом до суду про визнання спірного договору недійсним та стягнення коштів.
Листом-відповіддю №8735/509-19-05-02-05 від 01.07.2024 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області повідомило, що здійснення контролю у сфері публічних закупівель та вжиття заходів за їх результатами не належить до компетенції податкової інспекції.
За вказаних обставин апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська формально дотримав вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні у цій справі з позовом до суду в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.

Щодо суті спору
За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.09.2022 у справі №916/144/17).
Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц).
За змістом частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами 2, 3 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При вирішенні спору за позовом про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі №925/1459/23, від 08.08.2024 у справі №917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21).
Підставою недійсності спірного договору у даній справі прокурор визначив положення ст. 228 ЦК України та зазначив про те, що укладений сторонами договір суперечить інтересам держави і суспільства.
За встановленими у справі обставинами рішенням адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 року (справа №23/2018), визнано, що фізичні особи-підприємці Навратюк Оксана Павлівна та ОСОБА_1 вчинили порушення, передбачене п. 1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах по закупівлі товару ДК 021:2015:34120000-4 (Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб), ідентифікатор закупівлі: ID: UA-2018-06-12-000940-а, що проводились Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки.
За результатом прийнятого 05.03.2019 рішення адміністративна колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 (справа №23/2018) визнала винними учасниками торгів ФОП Навратюк Оксану Павлівну та ФОП Шворак Анатолія Івановича у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в результаті чого накладено на них штраф.
За доводами прокурора у позові по зазначеному факту здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12018090010003802 від 19.10.2018 року. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 скеровано для розгляду в Івано-Франківський міський суд. Прокурором вказано, що ухвалою від 22.01.2024 року Івано-Франківський міський суд звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Аналізуючи обставини даної справи колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначено, що економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Згідно із частиною 2 статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
У відповідності до частини 1 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.
Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються, зокрема спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Пунктом 1 частини 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема антиконкурентні узгоджені дії.
За змістом статті 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників.
З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків (аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18; від 10.02.2026 у справі 921/386/23).
Чітке законодавче визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює, наприклад, "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Враховуючи вказане, здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Для вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18; від 10.02.2026 у справі 921/386/23.
В обґрунтування мотивів оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що лише сам факт вчинення особами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у закупівлі, встановлений Рішенням АМК, не є підставою для визнання правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, зокрема зазначив : «При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.».
Крім того об`єднана палата Касаційного господарського суду у зазначеній постанові також виснувала, що за умови застосування відповідних приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
Відтак, об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 922/3456/23 виснувала про те, що застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України до спірних відносин призвело (у вказаній справі суди задовольнили позовні вимоги і застосували приписи зазначеної норми права) до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст. 1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вказану норму процесуального закону, апеляційний господарський суд враховує наведені правові позиції Верховного Суду при апеляційному перегляді даної справи.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив у рішенні, що для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурору слід довести, що сам правочин про закупівлю пасажирського автобусу Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, а стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції вважає правильним наведений висновок, оскільки лише сам факт вчинення відповідними особами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням органу Антимонопольного комітету України, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (частина 3 статті 228 Цивільного кодексу України). Адже антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10.02.2026 у справі 921/386/23).
Як було вище вказано, ухвалою від 22.01.2024 року Івано-Франківський міський суд звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Щодо стягнення коштів в сумі 796500,00 грн, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно зазначив, що конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За положеннями частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, учасники справи зобов`язані подати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень, а суд оцінює надані учасниками справи докази під час розгляду справи.
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, натомість висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Отже, враховуючи вищеописані норми та наведені правові позиції Верховного Суду, встановлені у справі №909/645/24 обставини, проаналізувавши предмет та підстави поданого позову та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено наявність підстав для визнання оспорюваного договору №001/18 від 31.07.2018 року та стягнення коштів в сумі 796500,00 грн, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.
За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 року у справі №909/645/24.
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури №15-274ВИХ-26 від 14.04.2026 року (вх. № 01-05/1160/26 від 17.04.2026 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 року у справі №909/645/24 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич 

Суддя Р.В. Міліціанов

Суддя І.Ю. Панова