ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2026 р. справа № 300/7063/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Дзісь А.Р., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до змісту якого просить: визнати протиправним та скасувати рішення №154950006645 від 03.09.2025 щодо відмови у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України №1058; зобов`язати призначити пенсію починаючи з 07.09.2025 зарахувавши до страхового стажу періоди навчання та роботи з 09.09.1986 по 01.12.1988, з 01.09.1989 по 14.07.1992, з 01.01.1992 по 26.12.1996 та з 01.07.1999 по 31.12.2005 на території російської федерації згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.07.1987, які становлять 16 років 6 місяців 12 днів.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем для призначення пенсії була надана трудової книжки серії від 03.07.1987, яка заповнена належним чином та містить відповідні записи про періоди трудової діяльності. Трудова книжка позивача містить належні записи про дату прийому, звільнення і посилання на відповідні накази, що завірені печатками тощо. Стверджує, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки. Так само не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угодах від 13.03.1992, від 14.01.1993, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів. Вважає, що надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу лише з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що запис про початок трудової діяльності (09.09.1986) внесено раніше, ніж дата заповнення трудової книжки (зазначено в трудовій книжці - 03.07.1987). В архівній довідці відображено інформацію про те, що позивач зарахований на 1 курс факультету технології консервування Одеського технологічного інституту харчової промисловості ім. М.В. Ломоносова, де навчався до 14.07.1992 на денній формі навчання. В архівній довідці, яка видана Одеським національним технологічним університетом позивачу, його ім`я зазначено як «Мераб», натомість згідно з посвідкою на постійне проживання (копія долучена до матеріалів справи) вказано ім`я « ОСОБА_2 ». Згідно із записом №4 трудової книжки НОМЕР_1 від 03.07.1987, ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 17.11.1991. Згідно з розрахунком стажу ОСОБА_1 , позивачу зараховано період з 17.11.1991 по 31.12.1991. Стверджує, що позивачем до матеріалів справи долучено копію довідки про роботу за період з 17.11.1991 по 26.12.1996 в ЗАТ «Норд-Вест» (росія), яка не містить реквізитів (дати та номера реєстрації), на печатці підприємства відсутній код юридичної особи, текст довідки не містить перекладу на державну мову. Інших первинних документів матеріали справи не містять. З 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Починаючи з 19.06.2023, обчислення страхового стажу та врахування заробітної плати, набутих у республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладено з Азербайджанською Республікою, Республікою Білорусь, Республікою Грузія, Республікою Молдова. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.56).
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало суду пояснення, в яких заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що страховий стаж позивача, за наслідками розгляду поданих документів, склав 22 роки 2 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.07.1987: з 09.09.1986 по 01.12.1998, оскільки запис про початок трудової діяльності (09.09.1986) занесено раніше, ніж дата заповнення трудової книжки; з 01.01.1992 по 26.12.1996, з 01.07.1999 по 31.12.2005 - на території рф. До страхового стажу не зараховано період проходження навчання з 01.09.1989 по 14.07.1992, згідно архівної довідки від 03.06.2025 №А01-23/239, оскільки він перетинається з періодом роботи згідно трудової книжки (17.11.1991 по 26.12.1996). Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.34).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне. 
ОСОБА_1 12.08.2025 у віці 60 років звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.68).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.08.2025 № 15490006645 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.68).
ОСОБА_1 27.08.2025 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.56, 92).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.09.2025 № 15490006645 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.07.1987: з 09.09.1986 по 01.12.1998, оскільки запис про початок трудової діяльності (09.09.1986) занесено раніше, ніж дата заповнення трудової книжки; з 01.01.1992 по 26.12.1996, з 01.07.1999 по 31.12.2005 - на території рф. До страхового стажу не зараховано період проходження навчання з 01.09.1989 по 14.07.1992, згідно архівної довідки від 03.06.2025 №А01-23/239, оскільки він перетинається з періодом роботи згідно трудової книжки (з 17.11.1991 по 26.12.1996). Страховий стаж становить 22 роки 02 місяці 10 днів (а.с.56).
В наданому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розрахунку стажу зазначено, що страховий стаж позивача становить 22 років 02 місяці 10 днів (а.с.58).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (надалі також - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
За змістом абзацу 1 частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Відповідно до пунктів 23 - 25 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку. Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.
У тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до стажу роботи на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.
20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Згідно із пунктами 2.25, 2.26 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац 1 пункту 4.1. Інструкції № 162).
Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993.
Відповідно до пунктів 2.4, 2.25, 2.26 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. 
Згідно із п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
За змістом записів №2, 3 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 03.07.1987 ОСОБА_1 у період з 09.09.1986 по 01.12.1988 працював робочим у Сухумському комбінаті М.П. Абхаз АССР (наказом від 09.09.1986 №71 о/к позивача прийнято на роботу робочим в цех №1, наказом від 30.11.1988 №125 о/к звільнено з роботи у зв`язку виїздом на навчання) (а.с.75). 
Вказані записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 03.07.1987 відповідають вимогам заповнення трудової книжки, передбаченим Інструкцією №162, оскільки містять чіткі дати прийому, чіткі дати звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посади на яких працювала позивач та відбиток печатки підприємства.
Крім того, відбиток печатки Сухумського комбінату є і на титульному аркуші означеної трудової книжки. 
Суд зазначає, що внесення запису про початок трудової діяльності (09.09.1986) раніше дати заповнення трудової книжки серії НОМЕР_2 (03.07.1987), не можуть безумовно свідчити про відсутність трудового стажу особи та бути підставою для його незарахування. Наявна невідповідність не спростовує факту трудових відносин та не може бути підставою для неврахування періоду роботи з 09.09.1986 по 01.12.1988 страхового стажу при призначенні пенсії.
Суд звертає увагу, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Відтак період роботи позивача з 09.09.1986 по 01.12.1988 має бути зарахований до його страхового стажу.
За змістом спірного рішення до страхового стажу позивача також не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 по 26.12.1996, з 01.07.1999 по 31.12.2005 на території російської федерації та період проходження навчання з 01.09.1989 по 14.07.1992. 
Згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 03.07.1987 ОСОБА_1 у період з 17.11.1991 по 26.12.1996 працював електриком в ЗАТ «Норд-Вест» м. Воркута, з 01.07.1999 по 15.01.2003 – слюсарем-ремонтником в ООО «Воркутауголь», з 01.01.2004 по 31.12.2005 – працював у ООО «Воркутауголь» (а.с.21). 
Підпунктами “з”, “и”, пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, чинного у період навчання позивача, було передбачено, що до загального стажу роботи зараховується навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічного навчання та в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, а також навчання у вищих учбових закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.). 
Згідно з пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно із посвідкою на постійне проживання від 16.04.2015 №ІН094022 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
В архівній довідці Одеського національного технологічного університету від 03.06.2025 № А01-23/239 зазначено, що ОСОБА_3 наказом від 13.07.1989 № 134-03 був зарахований на І курс факультету «Технологія консервування» за денною формою навчання. Відповідно до витягу з наказу Одеського технологічного інституту харчової промисловості ім. М.В. Ломоносова від 14.07.1992 № 111-03 ОСОБА_3 відрахований з інституту 14.07.1992. У витязі з наказу Одеської державної академії харчових технологій від 12.02.1993 №81-03 зазначено, що ОСОБА_1 поновлено на 4 курсі заочного факультету. 30.06.1995 присвоєно кваліфікацію інженера-технолога (.с.16 зворот, 72).
Згідно диплому серії НОМЕР_3 від 30.06.1995 та додатку до диплома спеціаліста ОСОБА_1 в 1989 році вступив та в 1995 році закінчив повний курс Одеської державної академії харчових технологій зі спеціальності «технологія зберігання і переробки плодів та овочів. Рішенням екзаменаційної комісії від 27.06.1995 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію інженера-технолога. Диплом видано 30.06.1995 (а.с.13).
Отже, у архівній довідці Одеського національного технологічного університету від 03.06.2025 № А01-23/239 дійсно вказано ім`я позивача “Мераб”, що не відповідає відомостям посвідки на постійне проживання, де зазначено ім`я позивача “ ОСОБА_2 ”.
Необхідно враховувати, що на момент вступу позивача до зазначеного навчального закладу відомості у відповідних документах оформлювалися російською та українською мовами, у зв`язку з чим здійснювався переклад особистих даних з російської мови на українську. Досліджуючи зазначені документи можна дійти висновку, що перекладаючи ім`я позивача з російської на українську навчальним закладом було зазначено саме “Мераб”, а не “Мєраб”. Крім того, як видно з оскаржуваного рішення, зазначення імені позивача в архівній довідці не було підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1989 по 14.07.1992. Означена обставина не наведена пенсійним органом як мотив прийняття рішення та була зазначена ним лише у відзиві на позов. 
На переконання суду, помилка в перекладі імені позивача у архівній довідці Одеського національного технологічного університету від 03.06.2025 № А01-23/239 не може впливати на достовірність зазначених даних, не може не підтверджувати факт навчання позивача.
Органом пенсійного фонду не наведено жодних аргументів про те, що вказана довідка стосується іншої особи, а не позивача. 
Разом з тим, період його навчання (з 01.09.1989 по 14.07.1992) перетинається з періодом роботи з 17.11.1991 по 26.12.1996, що підтверджується записами №4 – 5 трудової книжки позивача від 03.07.1987 (а.с.21).
Відповідно до абзацу 9 частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Судом встановлено, що період трудової діяльності позивача (з 17.11.1991 по 26.12.1996), який накладається на період навчання (з 01.09.1989 по 14.07.1992), був частково зарахований до його страхового стажу, а саме з 17.11.1991 по 31.12.1991.
Суд враховує, що позивач навчався за денною формою навчання в Одеському національному технологічному університеті у місті Одеса, а працював з 17.11.1991 по 26.12.1996 на підприємстві, яке знаходиться в росії, у місті Воркута.
При цьому позивач у позовних вимогах просить зарахувати період навчання з 01.09.1989 по 14.07.1992 та період роботи з 17.11.1991 по 26.12.1996 повністю, жодним чином не обґрунтовуючи можливість подвійного врахування до страхового стажу періодів навчання та роботи, що перетинаються.
Відтак, суд доходить висновку, що до страхового стажу роботи позивача мають бути зараховані періоди його навчання з 01.09.1989 по 16.11.1991. В зарахування до стажу роботи частини періоду навчання з 01.01.1992 по 14.07.1992 слід відмовити.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" від 25 квітня 2024 року за №3674-IX (надалі також - Закон 3674-IX) Закон 1058-IV доповнено статтею 24-1 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу і статтею 261 умови включення періодів роботи особи в інших державах до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком.
Згідно з частиною 1 статті 24-1 Закону 1058-IV періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 24-1 Закону 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 26-1 Закону 1058-IV, у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою третьою статті 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави. Порядок підтвердження та зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 51 розділу XV Прикінцевих положень Закону 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності з 1 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" від 25.04.2024 за №3674-ІХ набрав чинності 23.06.2024.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання обчислення страхового стажу" від 16.05.2025 за №562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (надалі також - Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.
Порядок №562 визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами пункту 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли в заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
За змістом абзаців 5-6 пункту 4 Порядку №562 МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «;Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
З системного аналізу наведених норм видно, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови (1) відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або (2) за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.
Водночас, до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Суд зауважує, що через повномасштабну агресію російської федерації проти України, дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано, функціонування закордонних дипломатичних установ України на території держави-агресора припинено.
У заяві від 27.08.2025 позивач зазначив, що не має можливості підтвердити факт неотримання пенсійних виплат від російської федерації.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною і російською федерацією та, відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської Федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
За приписами частини 2 статті 24 Закону України “Про міжнародні договори України” припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України “Про міжнародні договори України” припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення” постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
Міністерство юстиції України повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 “Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 10.07.2023 № 72/14-612/1-80209 повідомлено, що Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 4 липня 2023 року.
01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року” (надалі також - Закон №2783-IX), яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР. Цей Закон набрав чинності 23.12.2022.
Положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд виснує, що денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Угода між Урядом України і урядом російської федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14.01.1993, а також Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією підлягають застосуванню при зарахуванні стажу роботи позивача в період їх чинності.
Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. Працюючи за межами України, позивач мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. Надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Таким чином в спірному випадку стаж, набутий на території російської федерації до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993, а також до зупинення дії і виходу України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права позивача на пенсію і її обчисленні.
Відтак, підстави незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи на території російської федерації згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.07.1987, наведені у рішенні від 03.09.2025, є протиправними. 
Таким чином, трудова книжка серії НОМЕР_2 від 03.07.1987 може підтверджувати факт офіційного працевлаштування позивача в російській федерації у період з 01.01.1992 по 26.12.1996, з 01.07.1999 по 15.01.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2005. 
З огляду на вказане вище суд висновує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно прийнято рішення від 03.09.2025 за №154950006645 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Водночас, суд не може перебирати на себе повноваження пенсійного органу та досліджувати документи, яким не надана оцінка відповідачем, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії та обраховувати страховий стаж позивача. 
Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не дослідило належно та добросовісно вказаних обставин щодо наявності в позивача страхового стажу за період його трудової діяльності на території російської федерації, то ефективним способом захисту порушеного права позивача в цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду. 
За встановлених у справі обставин, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн, відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 581,37 грн. (60% задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.09.2025 за №154950006645.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1989 по 16.11.1991 та періоди роботи з 09.09.1986 по 01.12.1988, 01.01.1992 по 26.12.1996, з 01.07.1999 по 15.01.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2005.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду. 
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 581,37 грн (п`ятсот вісімдесят одна гривня 37 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ),
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018),
третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область. 65012).

Суддя  /підпис/ Біньковська Н.В.