Справа №461/4479/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року          м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді Мисько Х.М.
за участю секретаря судового засідання Козак Ю.Р., 
представник заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за заявою адвоката Загвойської Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, 

встановив:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Загвойська Оксана Володимирівна, звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вжити наступні заходи та заборони строком на 6 місяців з моменту ухвалення даного рішення: зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права власності постраждалої особи ОСОБА_2 , а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, надсилати повідомлення, контактувати з ОСОБА_2 через будь-які засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, а також у будь-який інший спосіб спілкуватися з нею. 
В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що ОСОБА_2 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом заявниці та протягом тривалого часу систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру. Вказує, що заінтересована особа часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння, поводиться агресивно, словесно ображає заявницю, висловлюється нецензурною лайкою, принижує її, погрожує фізичною розправою, влаштовує скандали, кидає речі, перешкоджає заявниці спокійно та безпечно користуватися власним житлом. На зауваження та прохання припинити таку поведінку не реагує або ще більше загострює конфлікт. Поведінка ОСОБА_3 негативно впливає на фізичний та психологічний стан заявниці, створює в неї постійне відчуття небезпеки, емоційної невпевненості та страху за своє життя і здоров`я у власному помешканні. Заявниця неодноразово зверталася по захист до правоохоронних органів. Щодо ОСОБА_3 виносилися офіційні попередження, проводилися профілактично роз`яснювальні бесіди, він притягався до адміністративної відповідальності, а також щодо нього неодноразово виносилися термінові заборонні приписи. Такі заходи не змінили поведінки кривдника та не забезпечили реального захисту заявниці. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2025 у справі №461/8055/25 заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису було задоволено. Судом видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців з моменту ухвалення рішення та застосував до нього такі обмеження: заборонив перебувати у місці проживання постраждалої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонив наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи. Зазначає, що ОСОБА_3 був обізнаний із рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2025 у справі №461/8055/25 та змістом встановлених щодо нього заборон. Проте протягом строку дії обмежувального припису він неодноразово приходив до місця проживання заявниці, перебував у її квартирі та наближався до неї на відстань менше 200 метрів, тобто свідомо нехтував рішенням суду. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.01.2026 у справі №461/20/26 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, у зв`язку з умисним невиконанням обмежувального припису, зокрема 02.12.2025 та 16.12.2025. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 29.01.2026 у справі №461/878/26 ОСОБА_3 знову визнано винним за ст. 390-1 КК України через порушення обмежувального припису 07.01.2026. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 у справі №461/1377/26 ОСОБА_3 визнано винним за ст. 390-1 КК України у зв`язку з порушенням обмежувального припису 29.01.2026. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2026 у справі №461/2172/26 встановлено, що ОСОБА_3 , будучи ознайомленим із рішенням суду від 03.10.2025, умисно порушив обмежувальний припис 17.02.2026, 19.02.2026, 23.02.2026 та 03.03.2026, перебуваючи у місці проживання постраждалої особи та наближаючись до нього на відстань менше 200 метрів. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.05.2026 у справі №461/3236/26 встановлено, що ОСОБА_3 09.03.2026 та 26.03.2026 повторно порушив обмежувальний припис, прийшовши до місця проживання заявниці та перебуваючи у її квартирі, нехтуючи забороною суду. У вказаних кримінальних провадженнях дії ОСОБА_3 кваліфіковано як умисне невиконання обмежувального припису, застосованого судом, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України. Така кількість повторних порушень свідчить не про одноразовий конфлікт, а про сталу модель поведінки кривдника та повне ігнорування судових заборон. Після закінчення строку дії попереднього обмежувального припису ризики для заявниці не зменшилися. 01.06.2026 старшим інспектором сектору протидії домашньому насильству ВПД Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії ЕП №110166 щодо ОСОБА_3 . Із термінового заборонного припису від 01.06.2026 вбачається, що 01.06.2026 о 19:10 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив щодо своєї сестри ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме поводився агресивно та словесно її ображав. Наведені обставини підтверджують, що попередні заходи реагування, включно з першим обмежувальним приписом, адміністративними матеріалами, терміновими заборонними приписами та кримінальними вироками за ст. 390-1 КК України, не зупинили кривдника. Існує реальна та висока вірогідність продовження домашнього насильства, повторного проникнення або перебування ОСОБА_3 у житлі заявниці, психологічного тиску, погроз, переслідування та контактування із заявницею всупереч її волі. Заявниця є особою похилого віку, проживає за адресою, до якої кривдник систематично приходить, а тому без нового обмежувального припису фактично позбавлена можливості безпечно користуватися власним житлом. У зв`язку з наведеним, просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 .
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2026 року відкрито провадження у справі.
У судовому засіданні предсатвник заявника ОСОБА_2 — адвокат Загвойська О.В. заяву про видачу обмежувального припису підтримала з підстав, зазначених в такій. 
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Оцінюючи питання можливості розгляду справи за відсутності заінтересованої особи, суд враховує таке.
Відповідно до ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, які суперечать завданню цивільного судочинства. Суд відповідно до ч. 3,4 цієї ж статті зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами учасником судового розгляду. 
Відповідно до частини 1 статті 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.
Відповідно до положень глави 13 Розділу IV ЦПК України, справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 305-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З огляду на зазначене, з урахуванням того, що суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності.
Беручи до уваги наведене, з урахуванням встановлених процесуальним законодавством строків розгляду даної категорії справ, дотримання балансу інтересів учасників справи, забезпечення судом під час провадження умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи яка не прибула у судове засідання.
Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом і сестрою.
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 . 
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.08.2025 року, з ОСОБА_2 проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Власником квартири є ОСОБА_2 .
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2025 року у справі №461/8055/25 заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису було задоволено. Суд видав обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців з моменту ухвалення рішення та застосував до нього такі обмеження: заборонив перебувати у місці проживання постраждалої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонив наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи. 
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.01.2026 року у справі №461/20/26 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, у зв`язку з умисним невиконанням обмежувального припису, зокрема 02.12.2025 року та 16.12.2025 року. 
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 29.01.2026 року у справі №461/878/26 ОСОБА_3 визнано винним за ст. 390-1 КК України через порушення обмежувального припису 07.01.2026. 
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 року у справі №461/1377/26 ОСОБА_3 визнано винним за ст. 390-1 КК України у зв`язку з порушенням обмежувального припису 29.01.2026. 
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2026 у справі №461/2172/26 встановлено, що ОСОБА_3 , порушив обмежувальний припис 17.02.2026 року, 19.02.2026 року, 23.02.2026 року та 03.03.2026 року, перебуваючи у місці проживання постраждалої особи та наближаючись до нього на відстань менше 200 метрів. 
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 року у справі №461/3236/26 встановлено, що ОСОБА_3 09.03.2026 року та 26.03.2026 року повторно порушив обмежувальний припис, прийшовши до місця проживання заявниці та перебуваючи у її квартирі, нехтуючи забороною суду.
З термінового заборонного припису серії ЕП №110166 від 01.06.2026 року вбачаєься, що такий винесений відносно кривдника ОСОБА_3 у зв`язку зі скоєнням останнім психологічного насильства, а саме: 07.06.2026 о 19 год. 10 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 вчинив психологічне домашнє насильство відносно сестри ОСОБА_2 , а саме: поводився агресивно, словесно ображав. Вказаним приписом його зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування у місці її проживання, а також заборонено будь-яким способом контактувати з постраждалою особою строком на 7 діб — з 01.06.2026 21:00 до 08.06.2026 21:00 год. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи-опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).
Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
В силу статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.
Оцінюючи наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд виходить із положень статей 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відповідно до яких обмежувальний припис є спеціальним заходом тимчасового обмеження прав кривдника, спрямованим на забезпечення безпеки постраждалої особи та недопущення повторного вчинення домашнього насильства.
З матеріалів справи вбачається, що між заявницею та заінтересованою особою тривалий час існує конфлікт, пов`язаний із вчиненням домашнього насильства. При цьому встановлені судом обставини свідчать не про поодинокий випадок протиправної поведінки, а про її систематичний характер.
Судом враховується, що раніше щодо заінтересованої особи ОСОБА_3 вже застосовувався обмежувальний припис, однак такий не досяг своєї мети, оскільки останній продовжував вчиняти дії, спрямовані на порушення прав та особистої безпеки постраждалої особи. При цьому факти невиконання обмежувального припису та протиправної поведінки неодноразово були предметом судового розгляду та знайшли своє підтвердження у судових рішеннях, які набрали законної сили.
Сам по собі факт неодноразового притягнення особи до встановленої законом відповідальності за порушення обмежувального припису свідчить про стійкість її поведінки, нехтування законними вимогами та нездатність утриматися від дій, які створюють небезпеку для постраждалої особи.
За таких обставин суд дійшов висновку, що на час розгляду справи зберігається реальний ризик продовження домашнього насильства та повторного вчинення дій, які можуть порушити права, свободи та особисту безпеку заявниці, а тому видача обмежувального припису є необхідним і пропорційним заходом захисту.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19), обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані захистити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних та кримінальних провадженнях.
З урахуванням характеру вчинених дій, їх систематичності, кількості зафіксованих випадків порушення раніше застосованого обмежувального припису, неодноразового притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та відсутності ознак зміни його поведінки, суд вважає наявними достатні підстави для застосування щодо нього обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на 6 (шість) місяців, що є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З огляду на вищевикладене, заява адвоката Загвойської О.В., яка діє в інтеерсах ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наведених вище мотивів та підстав.
В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.
Керуючись ст.ст.247, 259, 263-265,268,350-1, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,- 

ухвалив:

заяву адвоката Загвойської Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити.
Видати обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вжити наступні заходи та заборони строком на 6 місяців з моменту ухвалення даного рішення:
- зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права власності постраждалої особи ОСОБА_2 , а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 
- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, надсилати повідомлення, контактувати з ОСОБА_2 через будь-які засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, а також у будь-який інший спосіб спілкуватися з нею. 
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 16.06.2026 року.

Учасники справи:

заявник – ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ),

представник заявника – адвокат Загвойська Оксана Володимирівна ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ),

заінтересована особа – ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головуючий суддя Мисько Х.М.