Справа № 341/1781/24 
Провадження № 22-з/4808/40/26 
Головуючий у 1 інстанції Аннишин 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суду складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Девляшевського В.А.,
суддів:     Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, орган опіки та піклування Івано-Франківської районної військової адміністрації, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей, встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Дубовецької сільської ради, орган опіки та піклування Івано-Франківської районної військової адміністрації про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду у складі судді Аннишина С.І., ухвалене 18 грудня 2025 року в м. Галичі Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 грудня 2026 року,
в с т а н о в и в :
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 18 грудня 2025 року – без змін. 
Представник ОСОБА_1 – адвокат Бартків А.Я. 29 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки судові витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн, понесених під час розгляду справи в апеляційній інстанції.
Заява обґрунтована тим, що під час ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції не вирішено питання про судові витрати, понесені його довірителькою на правову допомогу в апеляційному суді.

Копію заяви було направлено іншим сторонам та роз`яснено право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно стягнення на користь заявника судових витрат.
Правом на подання такого заперечення ОСОБА_2 не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Бартків А.Я. просив стягнути з ОСОБА_2 на користь своєї довірительки витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн.
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвокат надав копії договору про надання правової допомоги від 26.01.2026, укладений між Адвокатським об`єднанням «Прикарпатська юридична компанія» та ОСОБА_1 , рахунок на оплату №04/02/26 від 04.02.2026 року, платіжні інструкції від 02.04.2026 та 03.04.2026 про переказ Пилипяк Н.Я. на рахунок АО «Прикарпатська юридична компанія» 13 000,00 грн.
Сторони у договорі погодили, що ОСОБА_1 зобов`язувалась сплатити винагороду адвокатському об`єднанню у фіксованому розмірі 13 000,00 грн.
Відповідно до рахунку на оплату №04/02/26 від 04.02.2026 АО «Прикарпатська юридична компанія» надала ОСОБА_1 такі послуги: юридична консультація, підготовка та подання адвокатських запитів вартістю 3 000,00 грн; надання правової допомоги у цивільній справі №341/1781/24 (повний супровід справи при підготовці до суду та під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції) вартістю 10 000,00 грн.
Стосовно заявлених до стягнення витрат суд апеляційної інстанції зазначає, що такі витрати пов`язані з розглядом справи підтверджуються належними доказами, зокрема складеними адвокатом відзивом на апеляційну скаргу, а також участю у двох судових засіданнях.
Оскільки при ухваленні апеляційним судом постанови від 16 квітня 2026 року в даній справі не було вирішено питання про судові витрати, подана представником ОСОБА_1 заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення. 
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 під час розгляду цієї справи на стадії апеляційного та касаційного перегляду справи (доказів понесення судових витрат на правову допомогу у суді першої інстанції заявник не надав), колегія суддів враховує наступне.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи.
Тому суд незалежно від наявності клопотання іншої сторони про зменшення судових витрат, які підлягають до розподілу, має право застосувати передбачені в частині третій статті 141 ЦПК України критерії та оцінити обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема, в питанні пропорційності їх розміру порівняно з предметом спору, значення справи для сторін та їх процесуальної поведінки.
Враховуючи складність справи, характер наданих послуг та їх реальність й необхідність, а також критерії розумності та обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 13 000,00 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугами. 
За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.
З огляду на наведене, заява представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалити додаткове судове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Луганська           Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.