ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6361/26 Справа № 209/468/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Левицька Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла зі сімейних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Левицька Н.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 , визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_3 та враховуючи уточнення позову, вимагав визнати його батьком дитини - ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити відомості про особу ОСОБА_3 , записану батьком дитини - ОСОБА_4 в свідоцтві про народження; внести зміни до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , зазначивши в ньому позивача як батька - ОСОБА_1 та внести зміни у прізвищі та по-батькові у свідоцтві про народження ОСОБА_4 .
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що вважає себе біологічним батьком ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 . 
Позивач вказував, що знайомий із відповідачем ОСОБА_2 з 2015року, а з 2021року між ними склалися близькі особисті відносини, під час яких вони перебували у фактичних інтимних стосунках. З 18 липня 2023року він був мобілізований до лав Збройних Сил України. За твердженням позивача, на момент його мобілізації відповідач перебувала на третьому місяці вагітності та сторони продовжували підтримувати стосунки.
Зазначав, що 24 лютого 2024року за його ініціативою було проведено дослідження ДНК, за результатами якого ймовірність його біологічного батьківства щодо дитини становить 99,9%, у зв`язку з чим він вважає себе біологічним батьком дитини. Після встановлення факту вагітності відповідачки та народження дитини він вважав себе її біологічним батьком, підтримував зв`язок із відповідачкою та вважає, що має право на встановлення свого батьківства.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини, однак останній до участі в справі як відповідач чи співвідповідач не залучений, та позивач ОСОБА_1 не клопотав перед судом про залучення ОСОБА_3 до участі в цій справі. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
08 квітня 2026року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення та просив про задоволення його позову в повному обсязі чи про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції допустив надмірний процесуальний формалізм та фактично переклав на позивача весь ризик через помилкове визначення відповідача у справі.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції не забезпечив реального доступу до правосуддя і не забезпечив позивачу можливість усунути недоліки суб`єктного складу справи. 
Наголошував, що суд мав змогу вирішити справу по суті спору, встановити походження дитини та застосувати наслідки ухилення сторони від призначеної експертизи.
Також заявник подав до суду апеляційної інстанції клопотання про призначення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи з метою встановлення біологічного батька дитини.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
14 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з Дніпровського районного суду міста Кам`янського справу №209/468/25; та 20 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
22 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі.
11 травня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 02 червня 2026року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
09 березня 2022року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 82, складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області /а.с.63, том І/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у цьому шлюбі народилась дочка ОСОБА_4 . 
Згідно з відповіддю Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19 червня 2025року № 950/31.27-19 в архіві відділу виявлено актовий запис про народження №76 від 05 лютого 2024року, складений Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до якого батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.140, том ІІ/.
Згідно з Аналізом ДНК на батьківство № 41848, виданим медичним генетичним центром «МАМА» 29 лютого 2024року та долученим позивачем до позовної заяви, ймовірність батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_4 становить 99,999992 %, при цьому передбачуваний батько не виключається як біологічний батько дитини. Водночас у зазначеному документі вказано, що результат дослідження не може використовуватися у суді або для юридичних цілей як доказ наявності або відсутності родинного зв`язку, оскільки відбір біологічного матеріалу здійснювався без ідентифікації учасників /а.с.13, том І/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позовні вимоги у цій справі включають вимогу про визнання позивача батьком дитини та виключення відомостей про ОСОБА_3 як батька дитини з актового запису про народження та задоволення зазначених позовних вимог безпосередньо впливатиме на права та обов`язки ОСОБА_3 , оскільки у разі ухвалення такого рішення буде припинено його юридичний статус батька дитини, а також пов`язані з цим особисті немайнові та майнові права й обов`язки батька щодо дитини.
Суд виснував, що за таких обставин спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , а відтак він є належним відповідачем у справі, а не третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
На стадії підготовчого провадження судом з`ясовувалися підстави позову, представнику позивача було роз`яснено положення частини першої статті 129 СК України щодо належного суб`єктного складу сторін у справах про визнання батьківства у разі, коли дитина народжена у шлюбі, а позов пред`явлено особою, яка вважає себе батьком дитини, однак клопотання про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача у справі, позивачем заявлено не було.
Як правову підставу для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції виснував, що згідно статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства, проте на порушення вимог цієї статті, позов пред`явлено до жінки, яка народила дитину, а не до її чоловіка.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини, а тому при регулюванні сімейних відносин мають максимально враховуватися інтереси дитини.
Згідно частини першої статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава /стаття 48 ЦПК України/.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019року у справі № 552/6381/17, від 01 квітня 2020року у справі № 520/13067/17, від 07 липня 2020року у справі № 438/610/14-ц, від 13 жовтня 2020року у справі № 640/22013/18, Верховного Суду від 02 жовтня 2019року у справі № 461/6793/15-ц, від 23 березня 2020року у справі № 394/8/19.
У цій справі предметом спору є визнання позивача батьком дитини та виключення відомостей про ОСОБА_3 як батька дитини з актового запису про народження. 
Та відповідачем за цим позовом ОСОБА_1 визначив матір дитини ОСОБА_2 , натомість СК України чітко визначив, що відповідачем за таким позовом має бути чоловік матері дитини, якщо він записаний батьком дитини. 
Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останнього не було залучено відповідачем (співвідповідачем), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначав, що суд першої інстанції допустив надмірний процесуальний формалізм та фактично переклав на позивача весь ризик через помилкове визначення відповідача у справі, суд першої інстанції не забезпечив реального доступу до правосуддя та не забезпечив позивачу можливість усунути недоліки суб`єктного складу справи. 
Проте такі доводи апеляційної скарги не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки суд першої інстанції роз`яснював представнику позивача положення частини першої статті 129 Сімейного кодексу України щодо належного суб`єктного складу сторін у таких справах, водночас сторона позивача вважала, що процесуальний статус ОСОБА_3 як третьої особи, не перешкоджає вирішенню справи за заявленими позовними вимогами та клопотання про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача у справі не заявила.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, незважаючи на роз`яснення суду, не заявляв клопотань про залучення ОСОБА_3 відповідачем у справі, відтак колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки згідно статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право лише за клопотанням позивача залучити до участі у справі співвідповідача. 
Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки при розгляді справи не було залучено ОСОБА_3 в якості відповідача до участі у справі. 
Посилання апеляційної скарги на те, що суд мав змогу встановити походження дитини та застосувати наслідки ухилення сторони від призначеної експертизи, є безпідставними, оскільки вказані питання відносяться до суті даного спору, водночас суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову лише з підстав не залучення належного відповідача до участі у справі. 
Вказані обставини можуть бути предметом дослідження під час іншого судового розгляду, до якого має бути залучений ОСОБА_3 у якості відповідача, як особа права та обов`язки якої можуть бути порушені. 
Щодо альтернативної вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, то апеляційний суд наголошує, що відповідно до вимог статті 374 ЦПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні такі повноваження за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Тож доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-медичної (молекулярно-генетичної)експертизи, апеляційний суд зазначає, що за вищевикладених обставин не залучення до участі у справі належного відповідача, проведення такої експертизи у даному провадженні буде не доцільним.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 червня 2026року.

Судді: