ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 червня 2026 року	Справа №160/9565/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Горяніної Альони Олександрівни до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державне підприємство “Інфоресурс” про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15.04.2026 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Горяніної Альони Олександрівни до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державне підприємство “Інфоресурс”, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним дії Міністерства освіти і науки України щодо відмови у внесенні змін до відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, в графу «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - «Так, не порушує»; 
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», а саме в розділі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем при формуванні та веденні відомостей Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі – ЄДЕБО) було допущено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема положень статті 10 Закону України «Про освіту», внаслідок чого позивачу безпідставно відображено інформацію про порушення послідовності здобуття освіти. Такий висновок відповідача сформовано виключно на підставі факту попереднього зарахування позивача до закладу вищої освіти без належного врахування юридично значущої обставини - відсутності завершення навчання та факту здобуття відповідного освітнього рівня, що підтверджується відсутністю документа про вищу освіту встановленого зразка. Вказані дії призвели до формування в ЄДЕБО відомостей, які не відповідають фактичним обставинам здобуття освіти позивачем, є юридично некоректними та такими, що породжують негативні правові наслідки для позивача, зокрема впливають на оцінку його освітнього шляху та можливість реалізації прав у сфері освіти. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв поза межами належного тлумачення норм законодавства та фактично ототожнив сам факт перебування особи у статусі здобувача освіти із фактом здобуття відповідного освітнього рівня, що суперечить визначенню рівня освіти як завершеного етапу освіти, закріпленому у законі.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 16.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
11.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
23.04.2026 року до суду від представника Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що заявлені позовні вимоги не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, а доводи позивача ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та фактичних даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО). Зокрема, відповідач вказав, що Міністерство освіти і науки України як розпорядник ЄДЕБО здійснює виключно організаційні та координаційні функції щодо функціонування електронної бази, тоді як технічне ведення, обробка та забезпечення роботи програмного забезпечення здійснюється державним підприємством «Інфоресурс» як технічним адміністратором. Внесення первинних відомостей про здобувачів освіти та їх актуалізація здійснюється безпосередньо закладами освіти як суб`єктами освітньої діяльності, що виключає можливість самостійного формування Міністерством спірних записів щодо конкретної особи. Крім того, у відзиві зазначено, що правове регулювання порядку формування інформації в ЄДЕБО, у тому числі щодо визначення послідовності здобуття освіти, здійснюється відповідно до Закону України «Про освіту», Закону України «Про вищу освіту», а також постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період. Саме цим нормативним актом передбачено використання даних ЄДЕБО для формування довідки здобувача освіти та автоматизованого визначення дотримання або порушення послідовності здобуття освіти. Відповідач наголосив, що алгоритм визначення послідовності здобуття освіти реалізований на основі затверджених МОН технічних правил і передбачає автоматизовану перевірку відомостей щодо попередніх і поточних рівнів освіти здобувача. У випадку наявності у особи попереднього навчання на тому ж рівні освіти, що і поточне, система формує висновок про порушення послідовності здобуття освіти, що є виключно результатом застосування визначеного нормативно-правового та технічного алгоритму, а не дискреційного рішення Міністерства. Також у відзиві зазначено, що оскаржувані позивачем відомості є похідними від первинних даних, внесених закладом освіти до ЄДЕБО, і не можуть бути змінені Міністерством освіти і науки України поза межами встановленої процедури внесення змін, виправлення або коригування інформації, визначеної Положенням про ЄДЕБО, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 № 752. Окремо відповідач звернув увагу суду на те, що подібні спори вже були предметом розгляду в адміністративних судах апеляційної інстанції, які дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення аналогічних позовних вимог, оскільки дії Міністерства освіти і науки України у подібних правовідносинах є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та здійснюються у межах наданих повноважень. У зв`язку з наведеним представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі як таких, що є необґрунтованими та недоведеними.
27.04.2026 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними, не підтверджуються належними та допустимими доказами та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права. Зокрема, представник позивача наполягає, що: відповідачем не дотримано вимог процесуального закону щодо належного направлення відзиву іншим учасникам справи, що є істотним процесуальним порушенням; Міністерство освіти і науки України та ДП «Інфоресурс» є суб`єктами, дії яких безпосередньо впливають на формування та функціонування ЄДЕБО, а тому саме вони несуть відповідальність за спірні відомості, внесені (сформовані) у системі; посилання відповідача на листи Міністерства освіти і науки України мають виключно роз`яснювальний характер і не є нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу висновків у справі; позивач не набував освітнього ступеня «бакалавр» у завершеному вигляді, оскільки відповідне навчання не було завершене та диплом про вищу освіту не отримувався, що виключає можливість вважати такий рівень освіти здобутим; доводи відповідача щодо порушення послідовності здобуття освіти є помилковими та спростовуються як фактичними обставинами справи, так і правовими висновками Верховного Суду, викладеними у подібних правовідносинах. У зв`язку з наведеним представник позивача просить суд врахувати викладені заперечення при ухваленні судового рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи - Державного підприємства “Інфоресурс” щодо позову або відзиву до суду не надходили.
24.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи на 30 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , з 01.09.2024 року навчається на денній формі навчання у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» за спеціальністю «Цивільна безпека», де здобуває освітній рівень бакалавра.
Вступ позивача до закладу вищої освіти здійснено на підставі атестата про повну загальну середню освіту серії НР № 44305025 від 01.06.2013 року, виданого комунальним закладом освіти «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою» Дніпропетровської міської ради.
Відповідно до відомостей Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) позивач має такі документи про освіту:
свідоцтво про базову загальну середню освіту від 24.06.2011 серії НОМЕР_1 ; 
атестат про повну загальну середню освіту від 01.06.2013 серії НОМЕР_2 . 
Крім того, з інформації ЄДЕБО вбачається, що у 2014 році позивач був зарахований до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» для здобуття освітнього рівня бакалавра (денна форма навчання; період навчання 01.09.2014 - 30.08.2018), однак у подальшому був відрахований із закладу освіти за порушення навчальної дисципліни та правил внутрішнього розпорядку (дата встановлення статусу - 04.12.2014).
Таким чином, позивач не завершив навчання у вказаному закладі освіти та не здобув відповідного освітнього ступеня бакалавра.
Також встановлено, що 20.09.2024 року позивач був зарахований до Донбаського фахового коледжу технологій та управління для здобуття освітнього рівня «фаховий молодший бакалавр» (денна форма навчання; період навчання 20.09.2024 – 30.06.2027), однак у подальшому відрахований за невиконання індивідуального навчального плану (дата встановлення статусу - 29.08.2025).
Отже, позивач не здобув вищу освіту та не отримав документа про здобуття відповідного освітнього ступеня.
Відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО № 842383 від 17.03.2026 року, позивача відображено як такого, що порушує послідовність здобуття освіти, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Не погоджуючись із зазначеним, позивач 18.03.2026 року звернувся до Міністерства освіти і науки України та ДП «Інфоресурс» із заявою про внесення змін до ЄДЕБО та відображення інформації про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Листом від 06.04.2026 року № 3/2883-26 Міністерство освіти і науки України повідомило про відсутність підстав для внесення відповідних змін, посилаючись на факт попереднього навчання Позивача у 2014 році та повторного зарахування у 2024 році на рівень бакалавра.
Листом від 20.03.2026 року № 01-10/764 ДП «Інфоресурс» повідомило про направлення звернення за належністю до Міністерства освіти і науки України для розгляду в межах компетенції.
Позивач не погоджується з позицією відповідача, вважаючи, що при визначенні послідовності здобуття освіти підлягають врахуванню лише завершені рівні освіти, підтверджені документом державного зразка про освіту.
Факт не завершення навчання у ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» у 2014 році та відсутність отриманого диплома виключає можливість визнання такого рівня освіти як здобутого.
З огляду на викладене та у зв`язку з відмовою Міністерства освіти і науки України у внесенні змін до ЄДЕБО, позивач звернувся до суду із цим позовом про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.
Відповідно до частин першої, третьої статті 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з формуванням та відображенням у Єдиній державній електронній базі з питань освіти (далі - ЄДЕБО) відомостей щодо дотримання Позивачем послідовності здобуття освіти відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про освіту».
Відповідно до пункту 23 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» рівень освіти є завершеним етапом освіти, що підтверджується, зокрема, здобуттям відповідної кваліфікації та видачею документа про освіту встановленого зразка.
Згідно зі статтею 40 Закону України «Про освіту» документ про освіту видається виключно за умови успішного завершення відповідної освітньої програми та проходження атестації, а інформація про такі документи підлягає внесенню до ЄДЕБО.
Аналогічне регулювання міститься у статті 7 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до якої документ про вищу освіту (диплом бакалавра, магістра тощо) видається лише особі, яка успішно виконала освітню програму та пройшла атестацію.
Таким чином, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що юридичним фактом здобуття відповідного рівня освіти є не сам факт зарахування до закладу освіти, а саме успішне завершення навчання за відповідною освітньою програмою, що підтверджується виданим дипломом або іншим документом про освіту.
Судом встановлено, що позивач 01.09.2024 року зарахований до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» для здобуття освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю «Цивільна безпека», що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з випискою з ЄДЕБО позивач має документи про базову та повну загальну середню освіту, а також містяться відомості про його попереднє навчання у 2014 році у Приватному акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом», з якого він був відрахований за порушення навчальної дисципліни та правил внутрішнього розпорядку.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відрахування позивача з навчального закладу до завершення освітньої програми та відсутність виданого диплома про вищу освіту свідчать про незавершеність здобуття ним відповідного освітнього рівня.
За таких обставин факт попереднього навчання пПозивача у 2014 році не може розцінюватися як здобуття ним освітнього ступеня «бакалавр» у розумінні Закону України «Про освіту» та Закону України «Про вищу освіту».
Відтак, єдиним завершеним рівнем освіти позивача є повна загальна середня освіта, що підтверджується наявними у справі документами державного зразка.
Щодо доводів відповідача про порушення позивачем послідовності здобуття освіти суд зазначає таке.
Частина друга статті 10 Закону України «Про освіту» встановлює ієрархію рівнів освіти та їх послідовність, яка передбачає, що кожний наступний рівень освіти здобувається на основі попереднього завершеного рівня.
Отже, ключовою умовою для висновку про порушення послідовності здобуття освіти є наявність факту завершеного здобуття попереднього рівня освіти, а не факт навчання без його завершення.
Оскільки матеріалами справи не підтверджено факту завершення позивачем освітнього рівня «бакалавр» у 2014 році, підстави для висновку про порушення послідовності здобуття освіти відсутні.
Посилання відповідача на інформацію ЄДЕБО про попереднє навчання позивача не змінює наведеного висновку, оскільки така інформація має виключно обліковий характер і не є документом, що посвідчує здобуття освіти у розумінні закону.
Суд також враховує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду у спорах щодо підтвердження освітнього рівня ключовим є критерій завершеності навчання та наявності документа про освіту, а не сам факт перебування особи у статусі здобувача освіти.
Оцінюючи доводи сторін у сукупності, суд доходить висновку, що оскаржувані відомості ЄДЕБО в частині зазначення про порушення послідовності здобуття освіти сформовані без належного врахування юридично значущих обставин справи, зокрема факту незавершеності попереднього рівня освіти позивача.
Таким чином, дії суб`єкта владних повноважень щодо формування відповідного висновку в ЄДЕБО не відповідають критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо посилання відповідачів на лист Міністерства освіти і науки України №1/9758-24 від 03.06.2024 суд зазначає про таке.
03.06.2024 Міністерство освіти і науки України надіслало керівникам закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, Міністерству оборони України та Державному підприємству «Інфоресурс» листа № 1/9758-24 від 03.06.2024, яким роз`яснило особливості правильного формування довідки про здобувача освіти на основі даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО). Вищевказаним листом керівників закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, Міністерство оборони України та Державне підприємство «Інфоресурс» проінформовано, що з метою реалізації пункту 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, здійснено доопрацювання програмного забезпечення Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі ЄДЕБО) для забезпечення закладам освіти можливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною додатком 9 до Порядку.
У вказаному листі, зокрема, зазначено, що не вважається порушенням послідовності наступне здобуття освіти: 1) здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти (в історії поточного навчання перший статус «Поновлено», «Поновлено (з іншого ЗО)», «Переведено (з іншого ЗО)»), а попереднє навчання (запис про яке у статусі «Відраховано із ЗО») було за таким же рівнем, що й поточне навчання (аналогічно, якщо поточне навчання - за ОПС фахового молодшого бакалавра, а попереднє - за ОКР молодшого спеціаліста, або поточне навчання - за ОС бакалавра (на основі ПЗСО), а попереднє - за ОС магістра (на основі ПЗСО)). При цьому, в записах про попереднє навчання рік початку навчання не менше року початку поточного навчання. Як виключення, рік початку навчання не порівнюється, якщо особу було відраховано до дати початку навчання або з причиною «За невиконання вимог навчального плану та графіка навчального процесу (після зарахування не приступили до занять протягом 10 днів)». Наприклад: здобувач освіти у 2021 році вступив для здобуття ОС бакалавра та був відрахований у 2023 році. У 2024 році повторно вступив (був зарахований) для здобуття ОС бакалавра. У Довідці буде зазначено «Ні, порушує».
Суд акцентує увагу, що з наведених вище положень Закону України «Про освіту» та Закону України «Про вищу освіту» слідує, що єдиним документом, який підтверджує здобутий особою рівень вищої освіти, є сам документ про вищу освіту. Водночас листи міністерств є службовою кореспонденцією, вони не є нормативно-правовими актами, носять лише роз`яснювальний характер, що неодноразово підкреслював Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16.
Тобто, вказаний вище лист носить інформаційний характер та не тягне для позивача правових наслідків.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду Верховним Судом.
Зокрема, у постанові від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24 Верховний Суд дійшов висновку, що "... Верховний Суд критично оцінює покликання судів попередніх інстанцій та відповідача на лист Міносвіти від 03 червня 2024 року № 1/9758 «Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти», оскільки такий документ не належить до нормативних актів, а отже має лише рекомендаційний характер для суб`єктів, яким він адресований (керівникам закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, Міністерству оборони України та ДП «Інфоресурс»), й спірних у цій справі правовідносин не врегульовує.
61. У підсумку Верховний Суд висновує, що установлені судовим розглядом цієї справи обставини не вказують на існування як правових, так і фактичних підстав для формування довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти із зазначенням у ній відомостей про те, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
62. Формування та видача позивачу такої довідки порушило його право як учасника освітнього процесу на отримання щодо себе повної і достовірної інформації в галузі освіти."
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням викладеного, оскільки диплому бакалавра позивач раніше не отримував, відтак, інформація, зазначена у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 14.11.2024 року № 523524 про порушення послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», не відповідає дійсності, а тому є протиправною.
Вирішуючи питання щодо способу захисту порушеного права позивача, суд звертає увагу на таке.
Статтею 74 Закону України «Про освіту» встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).
Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).
Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.
Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.
Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про захист персональних даних», «Про авторське право і суміжні права» та «Про публічні електронні реєстри».
Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.
Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 № 620 (далі Положення №620), це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України "Про освіту" (далі - Закон) з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.
Пунктом 5 розділу І Положення №620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.
Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення №620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
Отже, саме Міністерство освіти і науки України та Технічний адміністратор Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство «Інфоресурс» мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» щодо позивача.
Верховний Суд у постанові від 29.10.2025 року у справі № 200/5372/24, при розгляді аналогічної справи зазначив, що "...Суд враховує, що хоча формування довідки з ЄДЕБО й здійснюється автоматично у цій системі, однак порядок вчинення таких дій визначається безпосередньо Міносвіти шляхом забезпечення функціонування ЄДЕБО і встановлення вимог до апаратного та програмного забезпечення вказаної системи. Тобто формування довідки про здобувача освіти є результатом виконання вказаним Міністерством закріплених за ним у законі повноважень. Це ж Міністерство є володільцем усієї інформації, яка міститься в ЄДЕБО, має повний доступ до неї та не позбавлене технічної можливості і повноважень сформувати довідку про здобувача освіти з дотриманням вимог законодавства".
У даному випадку, судом встановлено, що права позивача було порушено саме протиправними діями Міністерства освіти і науки України. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,95 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1064,95 грн. підлягає стягненню з Міністерства освіти і науки України за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Горяніної Альони Олександрівни до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державне підприємство “Інфоресурс” про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним дії Міністерства освіти і науки України щодо відмови у внесенні змін до відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, в графу «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - «Так, не порушує». 
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», а саме в розділі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (код ЄДРПОУ 38621185) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник