Номер провадження: 33/813/1198/26
Номер справи місцевого суду: 947/6645/26 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
захисників ОСОБА_1 : адвоката Білак Н.І і адвоката Назарчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діють адвокат ОСОБА_3 і адвокат Назарчук Анастасія Валеріївна, на постанову Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 03.02.2026 року о 22 год. 26 хв. водій ОСОБА_5 керував транспортним засобом: «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , по проспекту Небесної Сотні, 99 в м. Одесі, з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим ОСОБА_5 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Київським районним судом м. Одеси від 08 квітня 2026 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.15-20).
Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 15 травня 2026 року, за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла адвокат Білак Н.І., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.26-31).

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 червня 2026 року ОСОБА_6 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2026 року (а.с.58-59).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності також має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:
«…закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи».
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.13.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.
Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2026 року, ОСОБА_5 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте розгляд даної справи відбувся без його присутності.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про те, що судом першої інстанції ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, призначеного на 08.04.2026 року.
Із наявного в матеріалах справи конверту вбачається, що він був повернутий з підстав закінчення встановленого терміну зберігання, що є неналежним сповіщенням (а.с.13).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі ОСОБА_4 , який при цьому відповідно до вимог ч. 1 ст. 277-2 цього Кодексу не був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, а тому його доводи в апеляційній скарзі про порушення права на захист в суді, є обґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки справу розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомленої належним чином про час і місце судового засідання, що зобов`язує суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції і прийняти нову, як того вимагає п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Крім цього, згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1, №582455 від 03.02.2026 року (а.с.1);
- довідкою про наявність у ОСОБА_4 права керування т/з, категорії «В» (а.с.4);
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6);
- цифровими носіями відеозапису події порушення (а.с. 7).

Однак, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу(ст. 251 КУпАП).
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у справі № 216/5226/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами
Не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, працівник поліції зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
Невиконання цього обов`язку є істотним порушенням процедури взаємодії з особою та ставить під сумнів законність усіх подальших дій працівників поліції. У даній справі працівники поліції не представилися належним чином, що свідчить про порушення встановленого законом порядку фіксації адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 245, 251, 252 КУпАП доказами у справі можуть бути лише ті фактичні дані, які отримані у спосіб, передбачений законом, а суд зобов`язаний надати оцінку їх належності, допустимості та достовірності. Недотримання працівниками поліції передбаченої законом процедури, у тому числі обов`язку представитися, свідчить про отримання доказів з порушенням закону, що виключає можливість покладення їх в основу обвинувачення.

Із переглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що у водія ОСОБА_4 відсутні ознаки наркотичного сп`яніння. Розширені зіниці очей, які не реагують на світло є суб`єктивною оцінкою працівника поліції, оскільки ОСОБА_5 має поганий зір та постійно носить контактні лінзи, що підтверджується наданим скаржником консультативним висновком з оптики (а.с.37). Також, на відеозаписі видно, що поведінка водія цілком нормальна, адекватна обстановці, а щодо вираженого тремтіння пальців рук у ОСОБА_4 , про які йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1, №582455 від 03.02.2026 року. Крім того слід зазначити, що події відбувалися 03 лютого 2026 року, в умовах снігу та зимового морозу, що також могло спричинити тремтіння пальців рук. 

Іншого відеозапису, на якому були б зафіксовані ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_4  в матеріалах справи відсутні.

Пункт 2.5 ПДР зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру, особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 

Згідно тексту направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, ОСОБА_5 відмовився від такого проходження (а.с.6). 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що законодавець надає виключне значення такому доказу правопорушення як відеозапис, обов`язковість ведення якого визначена як вимогами ст. 266 КУпАП, так і Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026.

Так, відеозаписом, наявним у матеріалах справи, підтверджується, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_7 не запропонували останньому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Більше того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що направлення особи на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі із зазначенням результату огляду (а.с. 6) складалось у відсутність ОСОБА_4 , останньому не роз`яснювалось право на проходження такого огляду і його копія ОСОБА_6 не вручалась.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку можливість складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП пов`язується саме з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Однак, матеріали справи не містять об`єктивних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_5 відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, на що слушно посилаються захисники.
Вказане є визначальним для правильного вирішення даної адміністративної справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність об`єктивних даних, за якими ОСОБА_5 відмовився від проведеного огляду на стан наркотичного сп`яніння, протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1, №582455 від 03.02.2026, не може вважатися належним доказом вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 вчинив інше порушення ПДР, однак яке не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ЄПР 1, № 582455 від 03.02.2026 року.

Апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.
Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1ст. 130 КУпАП.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 , в інтересах якого діяли адвокати: Білак Н.І. і Назарчук А.В. підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1, ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діють адвокати Білак Наталія Ігорівна і Назарчук Анастасія Валеріївна, задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2026 року скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду       С.М. Сегеда