Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 
(заочне)

Справа №377/84/26 
Провадження №2/377/224/26 

11 травня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник- адвокат Сергєєв Андрій Михайлович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 
У С Т А Н О В И В:
До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник- адвокат Сергєєв А.М., просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 17 січня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 04. 
Позов обґрунтований тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 січня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області. За час шлюбу в них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час сумісного проживання між сторонами почали виникати непорозуміння, взаємні претензії, зникли почуття любові та поваги один до одного. З`ясувалося, що подружжя мають несумісні характери та діаметрально різні погляди на подальше сімейне життя. Сімейних стосунків між сторонами не існує приблизно пів року поспіль, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо. Шлюб має формальний характер. За глибоким переконанням позивачки, враховуючи час, протягом якого фактично припинились будь-які відносини як родини, а також те, що спроби зберегти шлюб не дали жодного результату, подальше збереження шлюбу з відповідачем, вважає неможливим. Спір щодо виховання сина відсутній. Син проживає разом з позивачкою і вона не має наміру чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною. Спір щодо поділу майна між сторонами також відсутній. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу між ними неможливе, а його збереження суперечить її інтересам, тому шлюб підлягає розірванню.
Ухвалою судді від 27 березня 2026 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 23 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 23 квітня 2026 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України судовий розгляд справи відкладено на 11 травня 2026 року.
Позивачка та її представник- адвокат Сергєєв А.М. у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. У матеріалах справи міститься заява представника позивача- адвоката Сергєєва А.М., в якій він просив розглянути справу без участі позивача ОСОБА_1 та її представника, вказав про відсутність у позивача заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Відзив на позов відповідач не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. 
За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 11 травня 2026 року, суд ухвалив заочне рішення у справі.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи, що узгоджується з приписами частини другої статті 247 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. 
З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого приєднана до матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 17 січня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис за №04. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 (а.с. 19). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_6 , матір`ю – ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 11 липня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №95 (а.с. 17). 
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.11.2014, про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади №2026/001526360 від 29.01.2026 (а.с. 8).
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.04.2024 по теперішній час, що підтверджується витягом з реєстру Чернігівської територіальної громади № 2024/003396643 від 05.04.2024 та інформацією № 08-05/464 від 05.02.2026 Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, яка надійшла до суду на запит в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, а також відповіддю №2525037 від 27.03.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 6, 38, 40). 
Неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 липня 2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади № 2026/001526307 від 29.01.2026 ( а.с. 7).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, втратили почуття поваги один до одного, що призвело до того, що шлюб став суто формальним, спільного господарства вони не ведуть та більше як пів року проживають окремо.
Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).
Встановлені судом обставини свідчать, що за час сімейного життя у сторін склалась обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. 
За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.
У позовній заяві позивачка зазначила, що син залишається проживати з нею, вона не має наміру чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною. Спірних питань щодо поділу майна, набутого під час шлюбу у сторін немає. 
Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 », тому суд доходить висновку про залишення їй цього прізвища.
Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Позивачка за подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» сплатила судовий збір у сумі 1 064 гривні 96 копійок, що підтверджується квитанцією АТ «Таскомбанк» № 0453-1481-7858-2044 від 30 січня 2026 року (а.с. 2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с. 1).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволенню позову, то за правилами частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 064 гривні 96 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 04. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 064 гривні 96 копійок. 
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 
Повне заочне рішення суду складено 11 травня 2026 року.
Суддя  Н. С. Бабич