ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	 	Справа № 300/1013/25 пров. № А/857/36708/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2025 року (суддя Шумей М.В., м.Івано-Франківськ), -
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУПФ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУПФ-1), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ-1 від 05.02.2025 №092650007618 (далі - Рішення) про відмову в перерахунку пенсії;
зобов`язати ГУПФ здійснити перерахунок пенсії позивачу з 02.09.2024, зарахувавши до загального страхового стажу та пільгового стажу за списком №2 період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-ох років з 01.01.2005 по 12.07.2007, до пільгового стажу за списком №2 період роботи з 12.07.2022 по 31.08.2024, в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) періоди роботи з 02.12.1996 по 17.04.2000, з 13.07.2010 по 12.07.2011, з 14.07.2011 по 02.04.2020, з 12.05.2020 по 12.06.2020, з 08.10.2020 по 31.08.2024, з урахуванням уже проведених платежів за вказаний період пенсійних виплат.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило ГУПФ, яке із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що ГУПФ є неналежним відповідачем у даній справі. Звертає увагу на те, що судом було неправильно застосовано норми статті 60 Закону №1788-ХІІ, оскільки з набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи після 01.01.2004 зараховуються на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова зарахувати відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в передбачених статтею 60 Закону №1788-ХІІ закладах охорони здоров`я після 01.01.2004 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач перебуває на обліку в ГУПФ та з 02.09.2024 отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
30.01.2025 позивач звернулась із заявою до ГУПФ про перерахунок пенсії та зарахувати пільговий стаж в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ.
05.02.2025 ГУПФ-1 прийнято Рішення, яким відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки відділення, в яких працювала ОСОБА_1 у спірний період не віднесені до статті 60 Закону №1788-ХІІ.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не зарахування стажу роботи у подвійному розмірі, позивач звернулась до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон №1788-ХІІ був прийнятий та мав на меті гарантувати всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення, соціальну захищеність пенсіонерів шляхом надання трудових і соціальних пенсій, встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярним переглядів їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету та за рахунок суспільних фондів.
Згодом у зв`язку з реформуванням системи пенсійного забезпечення було прийнято Закон № 1058-ІV, який набрав чинності з 01.01.2004.
Відповідно до преамбули Закону № 1058-ІV цей закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить Закону № 1058-ІV.
Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону №1788-ХІІ в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах в тому числі і щодо пільг по обчисленню стажу станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій. А тому в цій частині не бере до уваги заперечення апелянта.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом щодо застосування вказаних вище норм матеріального права, викладеним в постановах від 22 грудня 2021 року в справі № 688/2916/17, від 20 квітня 2022 року в справі № 214/3705/17, від 8 червня 2022 року в справі № 510/1593/16-а, від 27 квітня 2023 року в справі № 160/14078/22.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Протягом спірних періодів, відповідно до даних трудової книжки від 26.07.1993 серії НОМЕР_1 (далі – Трудова книжка) позивач з 02.12.1996 прийнята на посаду палатної медичної сестри опікового відділу Івано-Франківської обласної клінічної лікарні: з 08.10.2015 переведена на 0,5 ставки медичної сестри стаціонару та 0.5 ставки медичної сестри палати інтенсивної терапії опікового відділення; з 18.05.2020 переведена на 1.0 ставки посади сестри медичної стаціонару опікового відділення, де працює час звернення до суду.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 "Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні", в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціапізовані відділення інтенсивної терапії.
Відповідно до роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 №10.02.11/450 та від 21.06.2002 №02-886з-08 період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ.
Також, відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.). організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації та інтенсивної терапії.
Окрім цього, у довідці від 06.09.2024 №590 Комунальне некомерційне підприємство
«Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (далі – Довідка, КНП відповідно) зазначило, що згідно з статтею 60 Закону №1788-ХІІ стаж роботи ОСОБА_1 з 02.12.1996 по даний час зараховується в подвійному розмірі.
З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що робота позивача з 02.12.1996 по 31.08.2024 на посадах палатної медичної сестри опікового відділу, медичної сестри палати інтенсивної терапії опікового відділення та сестри медичної стаціонару опікового відділення дає право на перерахунок пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова зарахувати відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в передбачених статтею 60 Закону №1788-ХІІ закладах охорони здоров`я є протиправною.
Стосовно позовної вимоги про зарахування до загального страхового та пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення неї 3-ох років з 01.01.2005 по 12.07.2007, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.
Отже, до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
За наведених обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу у зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 19.02.2020 у справі №607/19152/15-а.
Водночас, відсутність відомостей про сплату страхових внесків роботодавцем не може бути підставою для неврахуванням відповідного страхового стажу.
Пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.
Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (ч.1 ст.15 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті.
Вказане кореспондується також з нормами частини другої статті 20 Закону № 2464-VI, відповідно до яких персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
В свою чергу до обов`язків Пенсійного фонду та його територіальних органів стосовно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру відносяться:
1) забезпечення своєчасного внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру;
2) здійснення контролю за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру (частина 1 статті 14-1 Закону № 2464-VI).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що за змістом цих норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, відтак особа не може нести негативні наслідки невиконання страхувальником своїх обов`язків.
Верховний Суд у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі № 226/1994/17 при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.
Відповідно до Довідки позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3 років в період з 21.08.2004 по 12.07.2007 згідно з наказом від 22.07.2004 №77-к.
В цей період позивач перебувала в трудових відносинах з КНП, а тому саме роботодавець був платником єдиного внеску за позивача, яка доглядала за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Враховуючи проаналізовані норми законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд зазначає, що записами Трудової книжки підтверджується факт роботи позивача у КНП у зазначений період, свідоцтвом про народження дитини від 20.07.2004 НОМЕР_2 та Довідкою підтверджується факт перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 01.01.2005 по 12.07.2007 під час роботи у КНП, тому незарахований період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зокрема з 01.01.2005 по 12.07.2007 підлягає зарахуванню до загального страхового та пільгового стажу роботи за Списком №2.
Відповідно до пункту 4.2 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ-1, Рішенням якого позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.
Отже, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУПФ-1. Таким чином, рішення суду підлягає зміні в цій частині.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 7 травня 2024 року у справі №460/38580/22 та 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 в частині розглядуваного питання.
Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, а тому в решті рішення суду слід залишити без змін.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, в решті апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2025 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення, у такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 02.09.2024, зарахувавши до загального страхового стажу та пільгового стажу за списком № 2 період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-ох років з 01.01.2005 по 12.07.2007, до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 12.07.2022 по 31.08.2024, в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення” періоди роботи з 02.12.1996 по 17.04.2000, з 13.07.2010 по 12.07.2011, з 14.07.2011 по 02.04.2020, з 12.05.2020 по 12.06.2020, з 08.10.2020 по 31.08.2024, з урахуванням уже проведених платежів за вказаний період пенсійних виплат.». 
В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич