КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7918/2026
Справа № 359/13100/24

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

27 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Чирки С.С. у м. Бориспіль 08 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в : 

У грудні 2024 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10004070447 від 05 липня 2021 року у розмірі 29192 грн., судовий збір 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Позов мотивував тим, що 05 липня 2021 року за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредиту https://cashberry.com.ua ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту № 10004070447, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, тим самим підтвердивши прийняття умов договору про надання споживчого кредиту № 10004070447 від 05 липня 2021 року.
Таким чином, ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 10004070447 від 05 липня 2021 року з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та 05 липня 2021 року відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 8900 грн.
Факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви копією листа від АТ «ПУМБ» за № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року та витягом з додатку до нього. 
Зазначив, що позичальником не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням ст. 526, 527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 05 вересня 2022 року згідно умов договору факторингу № 556/ФК-22 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступлено право вимоги за кредитним договором № 10004070447 від 05 липня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача.
Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою і становить 29192 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 8900 грн., заборгованість за відсотками становить 20292 грн. 

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, покласти на відповідача судові витрати.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів застосування відповідачем ідентифікатора електронного підпису, отримання саме ОСОБА_2 одноразового ідентифікатора, а також реєстрації відповідача в ІТС первісного кредитора, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи та неналежну оцінку наявних у матеріалах справи доказів.
У письмових поясненнях, наданих позивачем з дозволу суду, було надано вичерпні роз`яснення щодо порядку укладення та підписання відповідачем кредитного договору № 10004070447 від 05 липня 2021 року, які суд першої інстанції належним чином не врахував та не надав їм оцінки в сукупності з іншими доказами у справі.
Пояснював, що 27 червня 2021 року відповідачем та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено договір кредитної лінії № 50012, укладення якого відбулось з використанням особистого кабінету сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua шляхом прийняття (акцепту) відповідачем оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року.
Наводив п. 9.1 договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року, яким передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет у порядку, передбаченому законодавством, у тому числі шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення коду, направленого кредитодавцем на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Вказував, що відповідно до акцепту до договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року відповідач підтвердив згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року.
Як було зазначено у позовній заяві, 05 липня 2021 року відповідачем шляхом прийняття (акцепту) оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено Спеціальні умови № 10004070447 від 27 червня 2021 року.
Відповідно до акцепту до договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року та акцепту до Спеціальних умов № 10004070447 від 05 липня 2021 року до договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року відповідач підтвердив згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості електронного підпису.
У відповідності до п. 9.10 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей Договір укладається шляхом направлення його тексту в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника для ознайомлення та підписання. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Така ж процедура застосовується для підписання Спеціальних умов.
Вказував, що оскільки відповідачем було надано згоду на один із вищенаведених варіантів підписання договору, тим самим підтверджено прийняття Спеціальних умов № 10004115871 від 13 липня 2021 року до договору кредитної лінії № 58340 від 13 липня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua.
Посилався на п. 9.2 кредитного договору, згідно якого невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредитування, наданий позичальнику до укладення цього договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розташований на веб-сайті.
Наводив зміст ст. 11, 207, 626, 627, 628, 629, 638, 641, ЦК України, ч. 1 - 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», стверджував, що в силу передбаченого ст. 627 ЦК України принципу свободи договору ОСОБА_1 проявив волевиявлення в укладенні кредитного договору саме з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», у виборі саме цієї юридичної особи як сторони кредитних відносин, у визначенні умов кредитного договору тощо.
Відповідач не оспорює укладення кредитного договору, отже, у сенсі положень ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України слід виходити з того, що сторонами договору, якими був первісний кредитор та відповідач, станом на 05 липня 2021 року було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі щодо предмету договору (валюти договору, строку кредитування, повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами, надання кредиту для особистих потреб позичальника, черговості погашення заборгованості, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів тощо), умов забезпечення кредиту, прав та обов`язків ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та позичальника тощо.
Посилався на п. 9.13 договору кредитної лінії № 50012, яким позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана передбачена законом інформація та паспорт споживчого кредиту, він ознайомлений з усіма умовами Правил, що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи, зазначені в преамбулі та реквізитах сторін цього договору, є актуальними, правильними та відповідають дійсності; погоджується, що у випадку, передбаченому п.п. 2 п. 5.1 цього договору, для кредитодавця не наступає прострочення кредитора.
Розділом ІІ Спеціальних умов № 10003790391 від 05 липня 2021 року до договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року передбачений акцепт (електронне повідомлення), за змістом якого ОСОБА_2 підтверджує прийняття оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення спеціальних умов № 10004070447 від 05 липня 2021 року до договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року, актуальність та достовірність наданих ним даних станом на сьогоднішній день, що вивчив умови оферти, Правил та свідомо приймає пропозицію укласти електронний договір на запропонованих і погоджених з ним умовах, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», що ознайомлений з істотними умовами правочину, погоджується прийняти на себе зобов`язання позичальника, засвідчує повну та безумовну згоду з усіма без виключення умовами оферти, згоден на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого спеціальних умов № 10004070447 від 05 липня 2021 року до договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року.
Констатував, що відповідач мав час на роздуми або перевірку умов перед укладенням кредитного договору та є свідченням того, що ОСОБА_1 був належним чином проінформованим, а умови були прозорими та зрозумілими, включаючи інформацію про процентну ставку, комісії та інші фінансові аспекти.
Звертав увагу, що нормами Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим.
Підсумовував, що кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами даного правочину, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем не був би укладений.
Вказував, що ним долучався до матеріалів справи доказ - відповідь первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», що включає в себе довідку про ідентифікацію позичальника ОСОБА_1 в ІТС ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Відповідно до наданої кредитодавцем довідки про ідентифікацію, підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 мало місце у наступний спосіб: унікальний ідентифікатор (код підпису): 34269, № моб./ел. Адреса, на яку було відправлено персональний ідентифікатор: НОМЕР_4, дата/час відправки ідентифікатора: 2021-07-05 16:12:41, дата/час введення ідентифікатора 2021-07-05 16:12:53, дата/час відправки грошових коштів: 2021-07-05 19:12:56, ІД транзакції: 015878534977.
Підсумовував, що з наведених положень законодавства та встановлених обставин справи, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено укладання відповідачем кредитного договору саме в тій редакції, що наявна у матеріалах справи, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора, чого безпідставно не було враховано судом першої інстанції. 
Також суд першої інстанції як підставу для відмови в позові зазначив відсутність електронного підпису одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 в укладених додаткових угодах до кредитного договору. 
Вважав такі висновки суду помилковими, оскільки при регулюванні спірних правовідносин між сторонами визначальне значення мають умови укладеного кредитного договору, якими прямо передбачено інший спосіб підтвердження волевиявлення позичальника, ніж накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже, суд першої інстанції безпідставно застосував вимоги щодо способу підтвердження укладення додаткових угод, які не передбачені ані умовами договору, ані положеннями чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи.
Посилався на п. 4.1 - 4.3 договору щодо порядку продовження строку кредиту, вказував, що у межах виконання договору між сторонами укладалися додаткові угоди, зокрема щодо зміни умов договору від 02 серпня 2021 року, що свідчить про існування та реалізацію зобов`язальних правовідносин між сторонами у динаміці та підтверджує фактичне виконання сторонами умов кредитного договору.
Вказував, що у розрахунку заборгованості, підготовленому ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», вказано, що 02 серпня 2021 року позичальником ОСОБА_1 здійснено платіж у сумі 1246 грн., що повністю відповідає умовам договору та додаткової угоди і підтверджує прийняття ним пропозиції кредитодавця щодо продовження строку користування кредитом.
Вважав, що висновок суду першої інстанції про необхідність обов`язкового підтвердження укладення додаткової угоди шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором є помилковим та таким, що суперечить умовам самого кредитного договору, яким прямо передбачено можливість погодження умов пролонгації шляхом вчинення позичальником визначених договором платіжних дій. 
Наводив зміст п. 2.5, 3.1, 3.3 договору щодо нарахування процентів, пояснював, що оскільки відповідач станом на 18 серпня 2021 року не повернув кредит у сумі 8900 грн. та продовжував користуватись кредитними коштами, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» здійснило нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору за ставкою 1 % на день у межах встановленого договором строку кредитування, а після його спливу - із подальшим перерахунком заборгованості за весь період користування кредитом із застосуванням базової процентної ставки у розмірі 2 % на день, і таке нарахування здійснено у повній відповідності до положень кредитного договору та вимог ЦК України.
Наголошував, що за весь період перебування права вимоги за кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «Діджи Фінанс» лише просить суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором.
Наводив зміст ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», відповідно до якої фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрінгу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими п. 1-5 ч. 1 цієї статті.
Пояснював, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, свідоцтвом та ліцензією, виданими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Первісний кредитор є фінансовою установою, що відповідно до наявної ліцензії може надавати лише одну фінансову послугу, а саме надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. 
Так як відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», останньому 05 липня 2021 року були перераховані кредитні кошти в сумі 8900 грн. на зазначену ним банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої надані позичальником кредитодавцю. Здійснення переказу коштів не охоплюється цією ліцензією, а отже для видачі кредитів у безготівковій формі первісний кредитор має залучати надавача платіжних послуг.
Листом від 02 серпня 2024 року № КНО-/55 АТ «ПУМБ» надало ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» інформацію про зарахування коштів у рамках співпраці за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток від 01 жовтня 2021 року № 095/02. 
Як вбачається з додатку до листа, який сформовано 26 листопада 2024 року представником ТОВ «Компані Інвест Фінанс», 05 липня 2021 року на банківську картку № НОМЕР_1 зарахований платіж на суму 8900 грн. Як вбачається з розрахунку ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», станом на 17 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 29192 грн. 
ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» 05 вересня 2022 року уклали договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 , який має заборгованість на суму 29192 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників до указаного договору факторингу.
Судом в якості підстави для відмови у задоволенні позову зазначено, що матеріали справи не місять доказів на підтвердження отримання саме ОСОБА_1 грошових коштів за спірним кредитним договором.
Не погоджувався з вищевикладеним, вказуючи, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20, у якій Верховний Суд виснував, що кредитний договір, укладений в електронній формі через ІТС кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Ідентифікація була здійснена належним чином, а електронний договір має юридичну силу. Отримання коштів третьою особою не свідчить про неукладення договору, а стосується його виконання.
Вказував, що у спірних правовідносинах підписання відповідачем кредитного договору мало місце електронним підписом одноразовим ідентифікатором 34269, що зазначено у наявній в матеріалах справи довідці про ідентифікацію.
Повідомляв, що на виконання ухвали суду від 10 лютого 2025 року АТ «ПУМБ» повідомило, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 банком не емітована. 05 липня 2021 року проведена операція на суму 8900 грн., відправник ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», ІД транзакції 015878534977 з використанням сервісу переказ коштів через АТ «ПУМБ» на картку НОМЕР_2 .
Вважав, що матеріали справи містять належні докази виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредитних коштів за спірним договором. При цьому обставина належності платіжної картки, на яку було зараховано кредитні кошти, іншій особі не має вирішального значення для розгляду спору по суті. Це зумовлено тим, що матеріалами справи підтверджується факт проходження позичальником ОСОБА_1 процедури ідентифікації, зокрема, надання паспортних даних, реєстраційного номера облікової картки платника податків, номера телефону, адреси електронної пошти, а також укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 34269.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності виникнення між первісним кредитором та відповідачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які були б прийняті відповідачем, а також недоведеності перерахування суми кредитних коштів, яка визначена у договорі, у спосіб, передбачений договором, на рахунок відповідача.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до умов договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року, сторонами якого зазначені ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» в особі генерального директора Купріянова М.С. та ОСОБА_1., кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Кредит надається на умовах відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії 40000 грн. Згідно п. 2.1 - 2.4 договору кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту. Сума кредиту перераховується кредитодавцем протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення відповідних Спеціальних умов. Термін платежу зазначається у Спеціальних умовах, а також розміщується кредитодавцем в особистому кабінету. Кредит вважається наданим в день перерахування кредитодавцем суми кредиту (а. с. 44 - 53).
Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету (п.9.1 Договору).
Згідно п. 9.1 Договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Позичальнику через веб-сайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. 
Згідно п. 9.4 Договору цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.
За змістом п. 9.10 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей Договір укладається шляхом направлення його тексту в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника для ознайомлення та підписання. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Така ж процедура застосовується для підписання Спеціальних умов.
Згідно п. 9.17 договору, усі додатки до цього договору, а також спеціальні умови, підписані сторонами, є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 9.18 договору, цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в ІТС та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
У розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» графа «Підпис електронним одноразовим ідентифікатором», призначена для підпису ОСОБА_1 , не заповнена (а. с. 53).

Положеннями 1.1 Спеціальних умов № 10004070447 до договору кредитної лінії № 50012 від 05 липня 2021 року, сторонами якого зазначені ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» в особі генерального директора Купріянова М.С. та ОСОБА_1., визначено, що згідно з цими Спеціальними умовами кредитодавець надає позичальникові кредит на наступних умовах: сума кредиту 8900 грн., первинний строк кредиту 30 календарних днів, процентна ставка 1 % в день, базова процентна ставка 2 % в день. Пунктом 2.1 Спеціальних умов визначено графік розрахунків, п. 2.2 визначено загальну вартість кредиту, яка складає 11570 грн. 
У розділі 4 «Реквізити та підписи сторін» графа «Підпис електронним одноразовим ідентифікатором», призначена для підпису ОСОБА_1 , не заповнена (а. с. 41 - 42).

На а. с. 56 - 57 знаходиться копія додаткової угоди від 02 серпня 2021 року про зміну умов договору № 10004070447 від 05 липня 2021 року, сторонами якого зазначені ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» в особі генерального директора Купріянова М.С. та ОСОБА_1., графи, призначена для підписів сторін, не заповнені.

Листом АТ «ПУМБ» від 02 серпня 2024 року № КНО-/55 повідомлено, що АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Капітал» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 01 жовтня 2021 року, підтверджує зарахування коштів згідно додатку до цього листа (а. с. 69).

Згідно витягу з додатку до листа за вих. № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року, підтверджено успішність транзакції ІД 015878534977 від 05 липня 2021 року 16:13:01 в сумі 8900 грн. на картку НОМЕР_1 (а. с. 71).

05 вересня 2022 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» зобов`язався відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за плату на умовах, визначених договором (а. с. 58 - 67).
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступив ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 10004070447 від 05 липня 2021 року на загальну суму заборгованості 29192 грн., з якої 8900 грн. сума заборгованості за тілом; 20292 грн. сума заборгованості за відсотками (а. с. 21).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, складеного ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», з 05 липня 2021 року по 19 серпня 2021 року нараховувалися відсотки на поточне тіло кредиту, з 20 серпня 2021 року по 17 листопада 2021 року нараховувалися відсотки на прострочене тіло кредиту, загальний розмір заборгованості становить 29192 грн. (а. с. 29 - 33).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинених з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.
Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

У даній справі, звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що 27 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» в особі генерального директора Купріянова М.С. та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредитної лінії № 50012, за яким останній отримав кредит у розмірі 8900 грн. Умовами договору сторони погодили, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20) зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Так, судом першої інстанції встановлено, що доказів підписання договору кредитної лінії №50012 від 27 червня 2021 року, додаткової угоди від 02 серпня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 

Судом першої інстанції вмотивовано відхилено доводи представника позивача про те, що з використанням одноразового ідентифікатора відповідачем було підписано основний та додатковий договори, оскільки долучені до позовної заяви паперові копії договорів не містять відомостей про підписання договору відповідачем. При цьому одноразовий ідентифікатор в будь-якому випадку є інформацією в електронній (цифровій) формі, що містить відомості про обставини, що мають вирішальне значення для подібної справи.

Встановивши, що договір про надання кредитної лінії № 50012 не підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про недоведеність факту укладення кредитного договору.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а саме з використанням електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не суперечить правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20, та на яку містяться посилання в апеляційній скарзі, згідно яких, кредитний договір, укладений в електронній формі через ІТС кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі.

Доводи апеляційної скарги, що у спірних правовідносинах підписання відповідачем кредитного договору мало місце електронним підписом одноразовим ідентифікатором 34269, що зазначено у наявній в матеріалах справи довідці про ідентифікацію, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки сам одноразовий ідентифікатор, яким є певна алфавітно-цифрова послідовність, у договорі відсутній і докази направлення такого ідентифікатора відповідачу позивачем не надано.

Саме по собі зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що матеріалами справи підтверджується факт проходження позичальником ОСОБА_1 процедури ідентифікації, зокрема, надання паспортних даних, реєстраційного номера облікової картки платника податків, номера телефону, адреси електронної пошти.

Оскільки докази підписання відповідачем ОСОБА_1 договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року у спосіб, передбачений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в матеріалах справи відсутні, факт укладення договору ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 є недоведеним.

Апеляційний суд зауважує, що докази накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором є не технічним реквізитом, відсутність якого не впливає на сутність домовленості сторін, а підтвердженням підписання договору, тобто існування такої домовленості взагалі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що 27 червня 2021 року відповідачем та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено договір кредитної лінії № 50012, укладення якого відбулось з використанням особистого кабінету сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua шляхом прийняття (акцепту) відповідачем оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення договору кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року, а також інші доводи апеляційної скарги, які є похідними від цих аргументів і ґрунтуються на доведеності укладення кредитного договору, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність підпису ОСОБА_1 як в додатковій угоді, так і в основному договорі кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції як підставу для відмови в позові зазначив відсутність електронного підпису одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 лише в укладених додаткових угодах до кредитного договору, і доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції про необхідність обов`язкового підтвердження укладення додаткової угоди шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором є помилковими та такими, що суперечать умовам самого кредитного договору, яким прямо передбачено можливість погодження умов пролонгації шляхом вчинення позичальником визначених договором платіжних дій.

Крім того, суд першої інстанції правомірно виснував, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів перерахування ОСОБА_1 грошових коштів за договором кредитної лінії № 50012 від 27 червня 2021 року, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.
Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Так, 10 лютого 2025 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області витребувано у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжну інструкцію, меморіальний ордер), як доказ перерахунку кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №10004070447 від 05 липня 2021 року, на картковий рахунок НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , в сумі 8900 грн. (ID транзакції: НОМЕР_3 ; дата транзакції: 05 липня 2021 року; час 16:13:01). Відомості платника: ТОВ «Компані Інвест Фінанс» (попередня назва ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс») ЄДРПОУ: 40284315.

09 липня 2025 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області витребувано від ПАТ АБ «Укргазбанк» інформацію, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_2 ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 , що емітовано на ім`я ОСОБА_1 , за період з 05 липня 2021 року по 07 липня 2021 року з відображенням часу зарахування коштів. 

У відповідь АТ «Укргазбанк» повідомив, що не має можливості надати зазначені в ухвалі суду відомості, оскільки банківська карта НОМЕР_2 емітована МБ Sportbank (а. с. 166), а АТ «ПУМБ» підтвердив проведення операції з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ на карту НОМЕР_2 , проте не зазначив власника карти та рекомендував з метою з`ясування обставин щодо особи власника карти та зарахування коштів на неї звернутися до банку-емітента карти отримувача (а. с. 114, 147).

Дослідивши надані докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що встановити з наявних в матеріалах справи доказів, що відповідач отримав суму кредитних коштів, не видається за можливе. 

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20, у якій Верховний Суд виснував, що «отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору», відхиляються апеляційним судом як нерелевантні, оскільки у справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив як факт відсутності підпису відповідача у кредитному договорі та додатковій угоді, так не доведення отримання ним кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги, що обставина належності платіжної картки, на яку було зараховано кредитні кошти, іншій особі не має вирішального значення для розгляду спору по суті, відхиляються апеляційним судом як неспроможні, оскільки, виходячи із правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відмову в позові.
Неподання стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог належних і допустимих доказів укладення кредитного договору та надання кредитних коштів відповідачу стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Апеляційний суд не приймає необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що зі свого боку відповідач не оспорював укладення кредитного договору.

Зазначені доводи суперечать принципу змагальності, який передбачає покладення тягаря доказування на сторони, і водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з судовим рішенням та відхиляються апеляційним судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.