П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23534/25	

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Голуб В.А., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 06.11.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Доброславського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову в оформленні та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
16.07.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДМС в Одеській області та Доброславського відділу ГУ ДМС в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправною відмову відповідача (Доброславського відділу ГУ ДМС в Одеській області), яка викладена у листі за №5149-88/5149.1-25 від 08.05.2025р., в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України зразка 1994р. у вигляді паспортної книжечки;
- зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області оформити та видати їй паспорт громадянина України зразка 1994р. у вигляді паспортної книжечки. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою видати їй паспорт громадянина України зразка 1994р. у формі паспортної книжечки у відповідності до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ). Водночас, листом від 08.05.2025р. відповідачем відмовлено у наданні такого паспорту. Позивач вважає вказану відмову такою, що порушують її законні права та інтереси, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач 30.12.2025р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2025р. та прийняти нове - про задоволення її позовних вимог.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
16.01.2026р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
27.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), згідно з наявної інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі, значиться документованою паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_1 , дата видачі - 25.09.2018р., органом видачі є - 5101. Під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон дані щодо ОСОБА_1 внесені до Єдиного державного демографічного реєстру і було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі: 20060726-03660.
05.10.2021р. позивачем також отримано паспорт громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-I (запис №20060726-03660, документ № НОМЕР_2 , орган який видав - 5115), з безконтактним електронним носієм та з електронним чипом. 
16.08.2022р. ОСОБА_1 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_3 , органом видачі є - 5101.
29.04.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Доброславського відділу ГУ ДМС в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі на її ім`я паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ). 
Однак, листом Доброславського відділу ГУ ДМС в Одеській області від 08.05.2025р. №5149-88/5149.1-25 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі паспорта у формі книжечки, посилаючись на відсутність відповідного рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання органу ДМС України оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994р.
Не погоджуючись із вказаними вище діями (рішенням) відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, відсутності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 5 Законів України «Про громадянство України» регламентовано, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Так, правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012р. №5492-VI.
Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України (ч.1 ст.13 Закону №5492-VI).
Відповідно до ч.3 вказаної вище статті, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.
Як передбачено положеннями ч.ч.1,2,4,5 ст.14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. 
Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. При цьому, персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. 
Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Отже, Законом №5492-VI передбачено можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки. 
За змістом ч.7 ст.16 Закону №5492-VI, уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа, зокрема, у разі, якщо заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у ч.7 цієї статті) або ж не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку та строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що оформлення та видача паспорта регулюється «Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №302).
Згідно з п.2 Постанови №302, із застосуванням засобів Реєстру запроваджено з 01.01.2016р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п.2 «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-XII); з 01.11.2016р. оформлення (у тому числі замість втраченого чи викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого цією постановою.
Пунктом 3 Постанови №302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.11.2016р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 01.11.2016р., є чинним протягом строку, на який його було видано. 
Разом із тим, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994р. здійснюються відповідно до «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого цією постановою.
Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994р. здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994р.
Так, за п.п.1,2 додатка 2 до Постанови №302 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» бланк паспорта виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. Формат картки становить 54х85,6 міліметра та може мати допустимі відхилення відповідно до стандарту ДСТУ ISO/IEC 7810:2008. У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. 
Безконтактний електронний носій відповідає вимогам стандарту ISO/IEC 14443 щодо запису і зчитування даних. До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій, відповідно до вимог Закону №5492-VI. До безконтактного електронного носія вноситься додаткова змінна інформація, передбачена Законом.
У відповідності до п.п.7,9 Порядку №302, оформлення (у т.ч. замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. За оформлення (у т.ч. замість втраченого або викраденого) та обмін паспорта справляється адміністративний збір у порядку та розмірах, установлених законодавством. 
Адміністративний збір справляється у разі оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта зразка 1994р.
Згідно з п.п.12-14 цього Порядку, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. 
Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС. 
До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт: 
1) ім`я особи (прізвище, власне ім`я та по батькові особи, яка є громадянином України, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить); 
2) дата народження; 
3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); 
4) стать; 
5) дата та підстави набуття громадянства; 
6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); 
7) відцифрований образ обличчя особи; 
8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними);
9) відомості про внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, засобів електронного цифрового підпису; 
10) відомості про згоду на внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, відцифрованих відбитків пальців рук; 
11) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); 
12) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; 
13) реквізити документа, на підставі якого оформляється паспорт; 
14) відомості про законного представника особи чи уповноважену особу (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує її повноваження); 
15) додаткова змінна інформація; 
16) відомості про сплату адміністративного збору або про звільнення від його сплати; 
17) дата заповнення заяви-анкети.
Як передбачено п.п.24-33 Порядку №302, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у п.п.35,46 та 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або ж подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді. Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів. Якщо під час прийому документів заявник надав паспорт, який, за даними відомчої інформаційної системи ДМС, визнано недійсним відповідно до п.108 цього Порядку, працівник територіального органу/ територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта здійснює його вилучення в порядку, передбаченому п.107 цього Порядку.
У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта із використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (у тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. 
Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. 
У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення.
Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу. 
Якщо заявник через фізичні вади не може підтвердити власним підписом правильність таких відомостей, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта робить відмітку про неможливість такого підтвердження та засвідчує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу власним підписом. 
Після перевірки заявником правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру до заяви-анкети документи, які подаються заявником. Оригінали документів (крім довідки про реєстрацію особи громадянином України, паспорта, що підлягає обміну, документів, що підтверджують сплату адміністративного збору) повертаються заявнику після оформлення заяви-анкети. Прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідний уповноважений суб`єкт, що здійснив прийняття документів від заявника. Керівник/ заступник керівника територіального органу ДМС або керівник його структурного підрозділу, керівник/заступник керівника територіального підрозділу ДМС або особа, яка виконує його обов`язки, щодня здійснює розподіл прийнятих (у тому числі уповноваженими суб`єктами) заяв-анкет між працівниками, які здійснюють функції з оформлення паспорта. Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження до розгляду документів перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у п.п.35,46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
В разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою подальшого вручення заявнику.
У п.1 розділу IV «Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» (затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2019р. №456) закріплено, що обмін паспорта здійснюється в разі, зокрема, непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
Згідно з п.2 розділу IV цього Порядку, для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). 
За правилами п.п.4,6 розділу IV Порядку №456, факт видачі паспорта на ім`я особи, яка подала його для обміну, перевіряється працівником територіального підрозділу ДМС за даними відомчої інформаційної системи ДМС та відповідно до п.п.4,5 розділу VI цього Тимчасового порядку. 
У разі якщо паспорт, який підлягає обміну через непридатність до користування, згідно з пп.3 п.1 цього розділу був оформлений територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний підрозділ ДМС, до якого подано заяву, проводить процедуру встановлення особи відповідно до розділу VIІІ цього Тимчасового порядку. 
Відповідно, рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок.
Отже, умовою для видачі заявнику паспорта громадянина України (будь-якого зразка) є подання відповідних документів, за наявності яких здійснюється розгляд заяви та вчинення відповідних дій працівниками територіального підрозділу ДМС.
Так, Верховний Суд у постанові від 21.08.2020р. у справі №260/99/19 зазначив, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації і поданням документів, що передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема, щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Як встановлено судами обох інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у поданій заяві позивач зазначила про неможливість отримання паспорта у вигляді ID-картки з релігійних переконань.
У той же час, відповідачем зазначено, що 25.09.2018р. ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. Так, під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон дані стосовно ОСОБА_1 були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру та присвоєно унікальний номер запису: 20060726-03660.
У подальшому, як свідчать матеріали справи, т.б. 05.10.2021р. позивачем також було отримано паспорт громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-I (запис №20060726-03660, документ №006846627, орган який видав - 5115), з безконтактним електронним носієм та з електронним чипом. 
16.08.2022р. ОСОБА_1 також була документована і паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_3 , органом видачі є - 5101.
Разом із тим, жодних заперечень, пропозицій та зауважень під час зазначених вище процедур та отримання цих паспортів від ОСОБА_1 (її законного представника) не надходило, і останні тоді не заявляли про наявність якихось релігійних переконань та приналежність до окремої групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації, а всі дії щодо позивача здійснювалися на добровільній основі.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що інформація про ОСОБА_1 була отримана з її дозволу (та/або дозволу її законного представника) та без порушень вимог чинного законодавства та є достовірною, відсутні будь-які підстави для визнання протиправними дій відповідача стосовно збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (відносно позивача).
У цьому контексті, суд 1-ї інстанції цілком вірно відхилив посилання позивача на те, що, ним не було надано згоду на обробку персональних даних, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний при оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Отже, використання позивачем раніше паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було нею надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не буде порушувати права та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне життя
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.
Аналогічну правову позицію з цих спірних питань виклав і Верховний Суд, зокрема, у своїй постанові від 08.06.2023р. у справі №380/5977/21.
Більш того, зазначаючи про відмову в отриманні паспорту у вигляді ID-картки, недостатньо тільки зазначати про право вибору за волевиявленням, а також про втручання у приватне життя, позивач повинен був навести належні і достатні мотиви та докази саме такого волевиявлення, а також чітко зазначити які ж саме сфери його особистого життя зачіпає отримання паспорту у вигляді картки, і це при тому, що позивача вже внесена до Єдиного державного демографічного реєстру та їй вже було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі: 20060726-03660, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде.
Матеріалами справи підтверджено, що при зверненні до органу міграційної служби із заявою, позивач не зазначив про наявність релігійних переконань та приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. 
Відображення таких обставин має місце лише в позовні заяві.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції щодо відсутності підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 позовної заяви.
Колегія суддів наголошує, що висновки Великої Палати Верховного Суду, що були викладені у постанові від 19.09.2018р. за результатами розгляду справи №806/3265/17, та які зазначаються позивачкою, не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки підстави позову у зразковій справі не відповідають підставам позову даної адміністративної справи.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення її прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останньої.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивачки, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду 1-ї інстанції не спростовують, адже фактично ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 20.05.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.А. Голуб 

В.О. Скрипченко