Номер провадження: 22-ц/813/610/26 
Справа № 496/4189/23
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхуванння» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Ляр Д.Ю. (далі-АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №NKSNA100000553 від 28.10.2021 року у розмірі 255 910,27 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 28.10.2021 року уклали кредитний договір №NKSNA100000553. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 287 875 грн, на термін до 25.10.2024 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. 
Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Отже, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 08.03.2023 року, має заборгованість у розмірі 255 910,27 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 255 883,48 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 26,79 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхуванння» про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з урахуванням норм цивільного законодавства та встановлених обставин справи Банк має право на дострокове повернення суми Кредиту та процентів за користування кредитними коштами, розрахованими на дату звернення до суду. Скаржник звертаємо увагу, що існування форс-мажорних обставин (доведених належними доказами щодо конкретного зобов`язання) не звільняє від виконання основного грошового зобов`язання, а лише від відповідальності за невиконання основного зобов`язання, однак, вимоги щодо відповідальності за невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів не заявлялись позивачем у даній справі. Посилання на загальний лист Торгово-промислової палата України за вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року не установлює обставин неможливості виконання зобов`язань за кредитиим договором у цій справі.
У даній справі відповідач не звертався до Банку із заявою про анулювання заборгованості за договором про споживчий кредит на підставі п. 16 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Також. відповідачем не було надано жодних документів на підтвердження умов визначених підпунктом 1 п. 16 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», та доказів звернення до страхової компанії. Також при розгляді даної справи відповідачем не доведено, що автомобіль був єдиним у сім`ї позичальника та знищений внаслідок збройної агресії РФ.
Від представника  ОСОБА_1 адвоката Баранова Володимира Леонідовича надійшов відзи на апеляційну скаргу, згідно якого сторона відповідача зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 10.03.2026 року на 14:30 год. представник третьої особи ТДВ «Експрес Страхуванння»не з`явився, про причини неявки суду не повідомив та заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи в режимі відеоконференції не подавав.
Представник позивача адвокат Яковлєва-Ангеловська О.А. скористалася своїм правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Так ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.03.2026 року клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» — адвоката Яковлєвої-Ангеловської О.А. задоволено та забезпечено проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Крім іншого, заявнику роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Апеляційним судом було здійснено всі можливі заходи сприяння у під`єднанні адвоката Яковлєвої-Ангеловської О.А. до відеоконференції, однак представник не вийшла на зв`язок, що зафіксовано у протоколі судового засідання від 10.03.2026 року.
Присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник  ОСОБА_1 адвокат Баранов В.Л. не заперечував проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 10.03.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостісуд першої інстанції виходив з того, що:
- АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , укладаючи кредитний договір, погодили, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це викликано дією обставин непереборної сили, про які сторони в момент укладення договору не могли знати та не могли їх передбачити (обставини «форс-мажору») (п.10.1. договору). Належним підтвердженням обставин «форс-мажору» сторони визнали довідку Торгово-промислової палати України або відповідних регіональних торгово-промислових палат (п.10.7 договору);
- на підтвердження наявності обставин непереборної сили (форс-мажору) відповідач надав, окрім листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, довідку Калинівської селищної ради Херсонської області №02-40-1142 від 13.11.2023 року, витяг з ЄРДР, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.20232 року по справі №761/39059/23;
- факт знищення майна, яке було предметом застави - транспортного засобу Chery Tiggo 7Pro, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 ;
- суд вважав, що ОСОБА_1 доведено наявність обставин непереборної сили (обставин «форс-мажору»), які об`єктивно позбавили його можливості належним чином виконати зобов`язання за договором;
- представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 повідомляв АТ КБ «ПриватБанк» про настання форс-мажорних обставин та про втрату заставного майна, що не спростовано представником позивача;
- отже, оскільки судом встановлено наявність обставин непереборної сили (обставин «форс-мажору») для ОСОБА_1 , виконання зобов`язань за договором може бути призупиненим. Враховуючи, що обставини «форс-мажору» не припинили свою дію, воєнний стан на території України не скасовано, вони автоматично продовжують ОСОБА_1 строк для виконання зобов`язань за кредитним договором;
- поряд з цим, суд врахував п.10.8. договору, яким передбачено, що якщо обставини «форс-мажору» триватимуть більше ніж 6 (шість) місяців, то кожна із сторін має право відмовитись від подальшого виконання зобов`язань за цим договором і, в такому разі жодна із сторін не має права на відшкодування другою стороною можливих збитків;
- за викладених обставин, суд вважав, що АТ КБ «ПриватБанк» подано позов передчасно та у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі, за вищенаведених підстав.
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.10.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №NKSNA100000553 (далі-договір), пунктом 1.1. якого передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику, на умовах цього договору, грошові кошти у вигляді строкового кредиту на придбання транспортного засобу - 287 875 грн, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредит в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.
Термін повернення кредиту - в дати, встановлені графіком платежів, але не пізніше 25.10.2024 року включно. Кредит надається на наступні цілі: придбання транспортного засобу, описаного в п.3.1. цього договору в порядку, передбаченому цим договором (п.п.1.3., 1.4. договору).
Виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується заставою транспортного засобу: марка Chery Tiggo 7Pro, рік випуску - 2021, тип транспортного засобу - універсал, кузов - НОМЕР_2 , об`єм двигуна - 1498, державний номер - НОМЕР_1 , що належить позичальнику на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 27.10.2021 року, виданого ТСЦ 6541. Договір застави укладається кредитором (заставодержателем) та заставодавцем одночасно із укладанням цього договору. Договори страхування повинні бути укладені позичальником за власний рахунок у день укладання цього договору з урахуванням п.2.1. цього договору (п.п.3.1., 3.3. договору).
Договір містить розділ 10 «Форс-мажор».
Пунктом 10.1. договору передбачено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це викликано дією обставин непереборної сили, про як сторони в момент укладення договору не могли знати та не могли їх передбачити (обставини «форс-мажору»).
Сторони договору погодили, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (п.10.2. договору).
Пунктом 10.3. договору передбачено, що сторона, якій стало відомо про настання чи загрозу настання обставин «форс-мажору», негайно, але в будь-якому випадку не пізніше наступного робочого дня, повідомляє про них іншу сторону усно (за допомогою телефону) та письмово (шляхом передання відповідного повідомлення факсом, кур`єром, засобами електронної пошти). У випадку недотримання стороною положення цього пункту, така сторона позбавляється права посилатися на наявність обставин «форс-мажору».
Під час дії обставин «форс-мажору» виконання зобов`язань за договором може призупинятись (частково або в повному обсязі) (п.10.4. договору).
Пунктом 10.5. договору передбачено, що невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором однією із сторін у зв`язку з дією обставин «форс-мажору» не спричиняє застосування до неї яких-небудь заходів відповідальності.
Обов`язок доведення неможливості виконання зобов`язань або неналежного виконання за договором у зв`язку з дією обставин «форс-мажору» покладається на сторону, яка посилається на них в якості обґрунтування своїх вимог або заперечень (п.10.6. договору).
Належним підтвердженням обставин «форс-мажору» є довідка Торгово-промислової палати України або відповідних регіональних торгово-промислових палат (п.10.7. договору).
Відповідно до п.10.8. договору, обставини «форс-мажору» автоматично продовжують строк виконання зобов`язань на період їх дії та ліквідації наслідків. Якщо обставини «форс-мажору» триватимуть більше ніж 6 (шість) місяців, то кожна із сторін має право відмовитись від подальшого виконання зобов`язань за цим договором і, в такому разі жодна із сторін не має права на відшкодування другою стороною можливих збитків.
28.10.2021 року ОСОБА_1 підписав згоду, що зі змістом договору ознайомлений, надав згоду на його укладення, а також на укладання будь-яких додаткових угод, договорів про зміну або будь-яких змін до вищевказаного кредитного договору на розсуд позичальника.
Додатком №1 до договору є графік платежів, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його підписом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 08.03.2023 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором становить 255 910,27 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 255 883,48 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 26,79 грн.
Згідно виписки по рахунку, виданої за період з 28.10.2021 року по 09.05.2023 року, ОСОБА_1 здійснював погашення заборгованості за договором, а саме: у листопаді 2021 року – 7 997,84 грн, у грудні 2021 року – 7 997,67 грн, у січні 2022 року – 7 997,66 грн, у лютому 2022 року – 7 997,72 грн.
09.03.2023 року представником АТ КБ «ПриватБанк» було надіслано на адресу ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі, де зазначено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 255 910,43 грн.
Відповідно до довідки Калинівської селищної ради Херсонської області №02-40-1142 від 13.11.2023 року, Калинівська селищна територіальна громада Бериславського району Херсонської області перебувала в полоні окупаційних військ через повномасштабне вторгнення 24.02.2022 року російської федерації з 09.03.2022 року по 11.11.2022 року.
Згідно довідки від 19.05.2022 року №1211-5001619691 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Транспортний засіб Chery Tiggo 7Pro, д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ТДВ «Експрес Страхування», що підтверджується договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 28.10.2021 року.
Торгово-промислова палату України листом від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, який адресований всім, кого це стосується, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Торгово-промислова палату України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін, внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18.04.2022 року, на підставі заяви ОСОБА_1 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 438 КК України, за фактом того, що 24.02.2022 року президентом Російської Федерації Путіним В.В. оголошено початок військової спеціальної операції проти України. 18.04.2022 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 27.03.2022 року військовослужбовці РФ чи учасники контрольованих ними незаконних збройних формувань ЛДНР, знаходячись в АДРЕСА_1 , викрали у заявника автомобіль Chery Tiggo 7Pro, д.н.з. НОМЕР_1 .
У листі Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 22.04.2022 року, адресованому ОСОБА_1 , зазначено, що 18.04.2022 року слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області за фактом заволодіння транспортним засобом Chery Tiggo 7Pro, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022230000000817 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2023 року по справі №761/39059/23 надано дозвіл на проведення огляду житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення за вказаною адресою слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_3 .
Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період окупації, перебували невстановлені військовослужбовці 109 полку «ДНР», де утримували потерпілого ОСОБА_3 . 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 займався ремонтом автомобілів. У кінці 2021 року - на початку 2022 року, свідок відвозив свій автомобіль до ОСОБА_1 замінити масло та воду. Свідок бачив у ОСОБА_1 новий автомобіль, китайського виробництва, сірого, сіро-голубого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 . На початку квітня 2022 року 2 рази свідок бачив вказаний автомобіль у селі, на ньому їздили росіяни, так звані «ДНРівці». Потім свідок ходив на склад з зерном, де молов людям зерно, оскільки не було що їсти, він бачив 3 автомобілі, які згоріли, серед яких була машина ОСОБА_1 . Свідок записав номера трьох автомобілів, які шукали люди. Вказані автомобілі знаходилися біля колгоспу. В них попав снаряд. Свідок коли побачив згорілий автомобіль, намагався зателефонувати ОСОБА_1 , але не зміг додзвонитися. Свідок пояснив, що окуповані були Великоолександрівський, Бериславський райони.
Колегія суддів виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
У справі, що переглядається, встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надало належні докази на підтвердження заявлених вимог, зокрема, кредитний договір, оформлений та підписаний сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором кредитних коштів, розрахунок сум заборгованості відповідача за кредитним договорами.
Апеляційним судом встановлено і не заперечується сторонами, що зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 287 875 грн, на термін до 25.10.2024 року. Однак, зобов`язання перед банком ОСОБА_1 належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 08.03.2023 року, становила 255 910,27 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 255 883,48 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 26,79 грн.
З розрахунку заборгованості і виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також на погашення заборгованості частково повертав надані банком кошти, зокрема, останній платіж здійснено 24.02.2022 року та сплачено 7997,72 грн на погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Колегія суддів ураховує, що відповідач розмір заборгованості не оспорив, розрахунки не спростував та не надав доказів на підтвердження відсутності боргу.
Щодо посилань сторони відповідача на наявність форс-мажорних обставин, а саме оголошення воєнного стану в країні, що стало підставою для призупинення виконання зобов`язань, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України), а за умовами пункту 10.4. договору - і підставою для призупинення (повністю або частково) виконання зобов`язань за довором.
У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").
У даному випадку,  ОСОБА_1 у відзиві на позов посилався на те, що наявність форс-мажорних обставин у цій справі обумовлена повномасштабною військовою агресією РФ проти України, що стало підставою для введення в Україні воєнного стану та призвело до тимчасової окупації частини територій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду даної справи воєнний стан в Україні триває.
У зв`язку з цим, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія РФ проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Однак, вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 року у справі № 910/8580/22.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.
Також, як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 року у справі № 922/193/23, лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який у силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Враховуючи вказане, колегія суддів констатує, що лист ТПП України від 28.02.2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретно щодо правовідносин між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем у частині обов`язку погашати заборгованість за відповідним договором.
ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону "Про ТПП в Україні").
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. 
Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передачено законом або договором.
Так пунктом 10.7. договору сторони визначили, що належним підтвердженням обставин «форс-мажору» є довідка (сертифікат) Торгово-промислової палати України або відповідних регіональних торгово-промислових палат.
Колегія суддів ураховує, що в матеріалах справи відсутній сертифікат (довідка), виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які у період з березня 2022 року по березень 2023 року обумовили неможливість виконання  ОСОБА_1 зобов`язань за договором №NKSNA100000553 від 28.10.2021 року.
Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності та відмови у задоволенні позову у повному обсязі, покликаючись на введення воєнного стану в Україні та введення спеціального режиму перебування в окремих районах міста, відповідач стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили неможливість виконання умов договору.
Разом з тим, одне лише передбачене законом віднесення воєнного стану до форс-мажорних обставин, не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання взятих зобов`язань.
Відповідно до п. 10.3. договору, на який у тому числі посилається і сам відповідач, передбачено, що сторона, якій стало відомо про настання чи загрозу настання обставин «форс-мажору», негайно, але в будь-якому випадку не пізніше наступного робочого дня, повідомляє про них іншу сторону усно (за допомогою телефону) та письмово (шляхом передання відповідного повідомлення факсом, кур`єром, засобами електронної пошти). У випадку недотримання стороною положення цього пункту, така сторона позбавляється права посилатися на наявність обставин «форс-мажору».
Однак, докази вчасного письмового повідомлення відповідачем про настання саме для нього таких обставин відсутні. Докази того, що сторони дійшли згоди щодо призупинення виконання зобов`язань за Договором також сторонами не надані, а одностороння зміна його умов суперечить приписам ст. 526 ЦК України.
У зв`язку з цим слід також враховувати, що згідно з чинним законодавством, сторони вільні в укладанні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 наведено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору".
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинний зв`язок між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів.
Крім того, положення ст. 617 Цивільного кодексу України передбачають можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а не від виконання цих зобов`язань у цілому.
Таким чином, форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань, як і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2024 року у справі № 913/308/23.
У даному випадку, суд звертає увагу, що АТ КБ «ПриватБанк»заявляє до стягнення лише заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом, та не нараховує до стягнення пеню, штраф за порушення зобов`язання.
Зазначене вище не було враховано судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», як передчасно заявленого.
Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
За встановлених обставин, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 255 883,48 грн та за відсотками за користування кредитом - 26,79 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Апеляційний суд зазначає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційним судом за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позову у розмірі 3 838,65 грн та апеляційної скарги у розмірі 5 757,97 грн, що разом становить 9596,63 грнпідлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхуванння» про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570)заборгованість за кредитним договором №NKSNA100000553 від 28.10.2021 року у розмірі 255 910,27 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570)судовий збір у розмірі 9 596,63 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 20.05.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова