Справа № 674/891/25
Провадження № 1-кп/674/33/26

ВИРОК
іменем України 
06 липня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
учасників кримінального провадження: 
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025242000000884 від 02 травня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Зеленче Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має п`ятеро дітей, двоє з яких неповнолітні, військовослужбовця (старшого солдата), РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 08 серпня 2024 року органом 6819, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 є військовослужбовцем Збройних Сил України - старшим солдатом військової частини, призваним на військову службу за загальною мобілізацією 12 січня 2023 року, брав участь у бойових діях. На початку березня 2025 року в районі м. Торецьк Бахмутського району Донецької області ОСОБА_7 дістав бойові поранення, у зв`язку з чим був виведений із зони бойових дій і госпіталізований. До 15 квітня 2025 року він перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, після чого прибув до місця свого проживання у с. Балин Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
Орієнтовно 20-24 квітня 2025 року, точна дата не встановлена, перебуваючи вдома, ОСОБА_7 виявив бойову ручну оборонну осколкову гранату "Ф-1" у спорядженому вигляді (споряджений корпус промислово виготовленої гранати "Ф-1" з уніфікованим підривачем (запалом) типу "УЗРГМ-2") у маленькій передній кишені свого рюкзака. 
Виявивши знайдену гранату, ОСОБА_7 замість негайної передачі боєприпасу до компетентного органу влади привласнив її - звернув на свою користь знайдений боєприпас - з метою подальшого незаконного зберігання, та незаконно зберігав її без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
01 травня 2025 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на придбання, носіння та зберігання боєприпасів, переніс бойову гранату "Ф-1" з місця свого проживання до приміщення службового кабінету старости Балинського старостинського округу, що за адресою: вул. Учительська, 16, с. Балин, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, де вчинив інші протиправні дії, після чого повернувся з тим самим боєприпасом до житла і продовжив незаконно зберігати його до моменту вилучення - 02 травня 2025 року.
01 травня 2025 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному службовому кабінеті старости Балинського старостинського округу, де у нього виник конфлікт на ґрунті неможливості вирішення особистих питань зі старостою ОСОБА_9 , поводився агресивно, висловлювався нецензурною лексикою. У цей же час і місці у ОСОБА_7 виник прямий умисел, спрямований на погрозу вбивством ОСОБА_9 . Реалізуючи свій умисел, з метою виклику у потерпілого почуття тривоги і побоювання за своє життя, ОСОБА_7 став висловлювати на адресу ОСОБА_9 погрози вбивством, супроводжуючи їх демонстрацією бойової гранати "Ф-1": тримаючи гранату в одній руці та утримуючи запобіжне кільце підривача великим пальцем цієї руки, він демонстрував готовність привести боєприпас у дію, даючи потерпілому зрозуміти можливість його застосування. Тим самим ОСОБА_7 викликав у ОСОБА_9 реальні підстави побоюватися здійснення висловлених погроз вбивством. Після події ОСОБА_9 повідомив про неї поліцію громади.
Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, а саме передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та передбачене ч. 1 ст. 129 КК України - погрозу вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.
Вина ОСОБА_7 у незаконному придбанні (привласненні), носінні та зберіганні боєприпасів підтверджується сукупністю зібраних доказів.
Зокрема, за результатами санкціонованого обшуку житла ОСОБА_7 , проведеного 02 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді, виявлено та вилучено предмет, схожий на ручну гранату "Ф-1" з підривачем, - у літній кухні, у щілині за конструкцією пічного опалення. Вилучення зафіксовано у протоколі обшуку та стенограмі відеозапису обшуку.
За висновком судової вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/123-25/7083-ВТХ від 21 травня 2025 року встановлено, що надані на дослідження предмети є спорядженим корпусом промислово виготовленої ручної осколкової оборонної гранати "Ф-1" та уніфікованим підривачем (запалом) типу "УЗРГМ-2". У конструктивному поєднанні корпус та підривач утворюють бойову ручну осколкову оборонну гранату "Ф-1", яка відноситься до категорії боєприпасів та придатна для здійснення вибуху. Підстав не довіряти висновку немає, оскільки він є повним, послідовним, мотивованим і не містить внутрішніх суперечностей.
Акти перевірки № 205 та знищення (знешкодження) вибухових матеріалів № 73 від 02 травня 2026 року, довідки про категорію вибухонебезпечності № 129 та № 130 від 02 травня 2025 року, видані спеціалістами-вибухотехніками УВТС ГУНП у Хмельницькій області, підтверджують, що підривач віднесено до другої категорії (небезпечний), а корпус гранати - до третьої (обмежено небезпечний).
Боєприпас належить до речей, вилучених із цивільного обороту, на підставі ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Переліку видів майна, затвердженого постановою ВРУ № 2471-12 від 17 червня 1992 року, п.п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему (постанова КМУ № 576 від 12 жовтня 1992 року) та п.п. 8.1, 8.9, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут бойових припасів без відповідного дозволу.
У судовому засіданні ОСОБА_7 фактично не заперечував факту зберігання бойової гранати "Ф-1" у власному домі та факту принесення її до службового кабінету старости. Він визнав, що приніс гранату до сільради, демонстрував її, тримаючи в руці та утримуючи за кільце, після чого повернувся з нею додому, а також підтвердив, що зберігав боєприпас за місцем проживання, де той і було вилучено під час обшуку. Щодо походження боєприпасу обвинувачений пояснив, що після поранення на початку березня 2025 року був виведений із зони бойових дій і проходив лікування у госпіталі, після чого направлений додому; його рюкзак із речами був надісланий йому до госпіталю в м. Дніпро, а згодом опинився разом із ним удома, де приблизно 20-24 квітня 2025 року він і виявив гранату в передній кишені рюкзака, про її наявність до того не знав і сам її до рюкзака не клав. Ця частина показань обвинуваченого щодо походження боєприпасу стороною обвинувачення не спростована та не суперечить іншим дослідженим доказам, у зв`язку з чим судом приймається як встановлена обставина. Разом з тим твердження обвинуваченого про те, що він приніс гранату до старости виключно для її добровільної здачі, судом не приймається, оскільки спростовується сукупністю зібраних доказів.
Дії ОСОБА_7 щодо боєприпасу суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне придбання (шляхом привласнення знайденого), носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу. Об`єкт посягання - встановлений законом порядок обороту боєприпасів та суспільна безпека. Предмет - бойова ручна осколкова оборонна граната "Ф-1" з уніфікованим підривачем "УЗРГМ-2", що за висновком експертизи відноситься до категорії боєприпасів та придатна для здійснення вибуху. Об`єктивна сторона охоплює сукупність дій - привласнення знайденого боєприпасу після його виявлення у рюкзаку орієнтовно 20–24 квітня 2025 року, зберігання за місцем проживання до 02 травня 2025 року, носіння (перенесення 01 травня 2025 року до службового кабінету та назад). Суб`єктивна сторона - прямий умисел: обвинувачений усвідомлював, що боєприпас є вилученим із цивільного обороту, не мав дозволу на поводження з ним, проте свідомо привласнив, зберігав та носив його. Те, що боєприпас потрапив до рюкзака обвинуваченого без його відома та був виявлений ним уже вдома, як встановлено судом, не виключає протиправності подальших дій із боєприпасом: з моменту виявлення гранати обвинувачений зобов`язаний був негайно передати її до компетентних органів, проте замість цього привласнив її та незаконно зберігав, у зв`язку з чим його дії утворюють склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Оцінивши досліджені докази кожний окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, доведена поза розумним сумнівом.
Вина ОСОБА_7 у погрозі вбивством, за якої були реальні підстави побоюватися її здійснення, підтверджується такими доказами.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 послідовно та однозначно показав, що в кінці квітня або на початку травня 2025 року близько 11-12 години, перебуваючи у власному службовому кабінеті за адресою вул. Учительська, 16, с. Балин, до нього зайшов ОСОБА_7 із дитиною, у руці тримав гранату, поводився агресивно, кричав, висловлював претензії щодо ненадання землі та роботи дружини. На пропозицію сховати гранату, бо поруч дитина, ОСОБА_7 відповів агресивно, при цьому безпосередньо висловив намір підривати гранату - "зараз цю гранату підірву". Висловлювані погрози потерпілий сприйняв як реальні та небезпечні для життя. Лише після появи діловода та врегулювання ситуації ОСОБА_7 вдалося вивести надвір; повідомлення до поліції з приводу даної події потерпілим подано того ж дня. У повторному допиті потерпілий уточнив, що свідок ОСОБА_10 з`явилася ближче до завершення конфлікту, у зв`язку з чим не могла чути всіх висловлювань обвинуваченого з самого початку. 
Свідок ОСОБА_10 - діловод Балинського старостинського округу підтвердила, що, повернувшись до кабінету, побачила ОСОБА_7 з гранатою в руці; на її запитання він відповів, що це граната, при цьому вона сприйняла його слова так, що граната бойова. Свідок описала, що ОСОБА_7 утримував гранату "на пальцях". Початку конфлікту вона не бачила і не чула, оскільки з`явилася ближче до кінця події, однак чула претензії, які обвинувачений висловлював потерпілому, прямих погроз у її присутності не було. Після короткої розмови чоловіки вийшли надвір.
Неповнолітня свідок ОСОБА_11 (донька обвинуваченого) відмовилася від давання показань на підставі ст. 63 Конституції України.
Висновком вибухотехнічної експертизи безперечно встановлено, що граната "Ф-1" з підривачем "УЗРГМ-2" є справжнім бойовим припасом промислового виготовлення, придатним для здійснення вибуху. Ця обставина є ключовою для оцінки судом реальності погрози: демонстрація справжнього, а не муляжного, боєприпасу, з утриманням запобіжного кільця, сама по собі утворює об`єктивні підстави для побоювання потерпілим за власне життя.
ОСОБА_7 визнав, що демонстрував гранату у кабінеті старости. Він також пояснив суду механізм приведення гранати у дію (що кільце/чеку "не так просто витягнути" і її треба розігнути), що свідчить про його обізнаність щодо улаштування боєприпасу та способу його застосування, а також пояснив, що неодноразово застосовував гранати в бойових умовах. Разом з тим обвинувачений заперечував факт погроз вбивством та стверджував, що приніс гранату для добровільної здачі.
Версія ОСОБА_7 про "добровільну здачу" гранати та відсутність умислу на погрозу вбивством судом відхиляється як така, що суперечить сукупності доказів.
Обвинувачений зберігав бойову гранату за місцем проживання щонайменше з моменту її виявлення у рюкзаку орієнтовно 20–24 квітня 2025 року до 02 травня 2025 року - близько одного–півтора тижнів. За цей час він не звернувся до жодного органу влади, військової частини чи поліції для добровільної здачі боєприпасу, хоча мав для цього можливість. Якби умисел обвинуваченого дійсно полягав у добровільній здачі боєприпасу, він мав би звернутися безпосередньо до підрозділу поліції, військової частини чи ТЦК та СП, а не до старости села з приводу суто побутових претензій (земля, працевлаштування дружини). Сам ОСОБА_7 пояснив, що "з працівниками поліції не сильно дружить", проте таке пояснення не спростовує наявності реальних альтернативних способів добровільної здачі боєприпасу.
За показаннями як потерпілого, так і самого обвинуваченого, розмова у кабінеті старости стосувалася суто побутових і соціальних питань (надання земельної ділянки, працевлаштування дружини, соціальні виплати, довідки), а не питання передачі боєприпасу. Потерпілий та свідок прямо засвідчили, що слів про добровільну здачу гранати не чули.
Після інциденту ОСОБА_7 не залишив гранату у сільраді для подальшої передачі до поліції, а повернувся з нею до власного житла, де й продовжив незаконно зберігати до моменту вилучення під час обшуку. Це повністю спростовує тезу про намір розпорядитися боєприпасом шляхом здачі.
Демонстрація справжньої (за висновком експертизи) бойової гранати "Ф-1", придатної до вибуху, у ході агресивної поведінки, із супроводом нецензурної лексики та утриманням запобіжного кільця, сприймалася потерпілим як реальна загроза життю. Те, що потерпілий на певний момент вагався щодо того, чи є граната бойовою чи муляжною, не спростовує реальність побоювань: навпаки, після встановлення факту наявності справжнього боєприпасу страх потерпілого набув об`єктивної обґрунтованості.
Покази свідка ОСОБА_10 спростовують тезу захисту про відсутність будь-яких дій із гранатою. Вона підтвердила, що бачила гранату в руках обвинуваченого, що він назвав її бойовою та утримував "на пальцях". Те, що свідок не чула прямих слів погрози (оскільки з`явилася наприкінці конфлікту), не виключає факту погрози загалом, оскільки потерпілий послідовно та логічно пояснив, коли саме ці слова звучали. Суперечності у показаннях потерпілого щодо того, чи звучала фраза про підрив один чи два рази та в чию присутність, стосуються деталей сприйняття і не спростовують самого факту висловлення погрози; суд розцінює такі коливання як природні стосовно показань про швидкоплинну емоційно забарвлену подію.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позиція обвинуваченого про "добровільну здачу" є способом захисту, спрямованим на ухилення від відповідальності, і фактичним доводам не відповідає. Умисел ОСОБА_7 на погрозу вбивством підтверджується як його діями (демонстрація бойової гранати, утримання запобіжного кільця), так і показаннями потерпілого та свідка, а об`єктивна реальність погрози - справжністю та придатністю до вибуху боєприпасу, встановленою висновком експертизи.
Дії ОСОБА_7 у службовому кабінеті старости суд кваліфікує за ч. 1 ст. 129 КК України - погроза вбивством, за якої були реальні підстави побоюватися її здійснення. Об`єкт - життя особи як об`єкт, що охороняється кримінальним законом, у частині захисту потерпілого від психічного насильства у вигляді реальної погрози. Об`єктивна сторона - висловлення погрози вбивством, яка мала об`єктивні та суб`єктивні реальні підстави для побоювання її здійснення: поєднання словесної погрози підривом гранати, демонстрації справжньої бойової гранати, утримання запобіжного кільця, агресивної поведінки та нецензурної лексики в умовах конфлікту, а також наявність придатного до вибуху боєприпасу, встановленого висновком експертизи. Суб`єктивна сторона - прямий умисел: обвинувачений усвідомлював, що його дії викличуть у потерпілого побоювання за життя, і бажав цього; водночас наміру позбавити потерпілого життя він не мав.
Судом відхиляється довід захисту про відсутність реальних підстав побоюватися погрози. Реальність погрози оцінюється не лише за суб`єктивним сприйняттям потерпілого, а й за об`єктивними обставинами: доведеність наявності у обвинуваченого справжнього боєприпасу, придатного до вибуху; демонстрація його способом, що імітує приведення у дію; агресивна поведінка та словесні погрози. Усе це в сукупності утворює склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.
Оцінивши досліджені докази кожний окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, доведена поза розумним сумнівом.
Призначаючи покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного, те, що вчинені правопорушення належать відповідно до категорій злочинів середньої тяжкості (ч. 1 ст. 263 КК України) та злочинів невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 129 КК України). Разом з тим, їх суспільна небезпека є високою: обвинувачений незаконно зберігав справжній бойовий боєприпас, придатний до вибуху, протягом тривалого часу, та використав його для реальної погрози вбивством посадовій особі місцевого самоврядування під час конфлікту, у її службовому кабінеті, в присутності дитини.
Суд також враховує особу обвинуваченого, що раніше не судимий. Водночас ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року судове провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 408 КК України (кримінальне провадження № 42023182490000075 від 19 травня 2023 року) зупинено до звільнення останнього з військової служби; до даного провадження ця обставина процесуального значення не має та розглядається як характеризуюча обставина.
За висновком судово-психіатричної експертизи № 401 від 22 травня 2025 року у ОСОБА_7 виявляється посттравматичний стресовий розлад (виявлявся такий і на період інкримінованих подій). Проте цей розлад не супроводжується та не супроводжувався вираженими порушеннями інтелекту, критики чи іншою психопатологічною симптоматикою, а тому не позбавляв та не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У стані тимчасового розладу душевної діяльності, патологічного сп`яніння він не перебував; примусових заходів медичного характеру не потребує. Таким чином, ОСОБА_7 є осудним, підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах.
За даними досудової доповіді, наданої органом пробації, визначено високий ризик повторного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства. Разом з тим, оцінка ризиків не може бути єдиною підставою для визначення покарання. Суд враховує ці дані разом з іншими обставинами.
Також суд враховує, що обвинувачений проходив військову службу у Збройних Силах України, брав участь у бойових діях, під час яких отримав поранення при захисті Батьківщини; має посттравматичний стресовий розлад, зумовлений участю у бойових діях; має п`ятьох дітей, двоє з яких неповнолітні, та дружину.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, передбачених ст. 66, 67 КК України, стороною обвинувачення не наведено та судом не встановлено.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпечність незаконного поводження з бойовим боєприпасом, а також мету покарання, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, а за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
З урахуванням тяжкості вчиненого у сукупності та потреб загальної і спеціальної превенції, суд доходить висновку, що мету покарання за сукупністю кримінальних правопорушень може бути досягнуто лише шляхом визначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі, а тому керуючись ч. 1 ст. 70, п. "б" ч. 1 ст. 72 КК України, суд визначає остаточне покарання шляхом повного складання покарань, враховуючи при цьому, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням) на думку суду не є можливим з огляду на обставини та характер вчинених ним протиправних діянь, аналіз яких суд надав вище.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній - у виді тримання під вартою.
У даному провадженні ОСОБА_7 застосовувалися заходи попереднього ув`язнення: попереднє затримання, цілодобовий домашній арешт, а також тримання під вартою. Строк перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом підлягає зарахуванню у строк відбування покарання з розрахунку три дні домашнього арешту за один день позбавлення волі, а дні фактичного затримання та тримання під вартою - день за день, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 72 КК України.
Цивільний позов у провадженні не заявлено.
Відомостей про наявність в обвинуваченого державних нагород України не встановлено.
Підстави для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; виплати винагороди викривачу та призначення громадського вихователя відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження, крім обраного обвинуваченому запобіжного заходу, не застосовувалися.
Процесуальні витрати за проведення судової вибухотехнічної експертизи у розмірі 10696,80 грн підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за можливе обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 65-67, 70, 72, 129, 263 КК України та ст. 368-371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд 
у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7  рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_7  устрок відбування покарання строк затримання з 02 по 03 травня 2025 року (два дні), 30 березня 2026 року (один день) та період попереднього ув`язнення з 31 березня 2026 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також період цілодобового домашнього арешту з 05 травня 2025 року по 02 липня 2025 року включно із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі. 
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням судового експерта для проведення судової вибухотехнічної експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 10 696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок.
Речові докази - залишки (уламки) корпусу гранати "Ф-1" та запалу типу "УЗРГМ-2", упаковані у сейф-пакет № 5432716 та поміщені до камери схову Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасникам судового провадження вручити повний текст вироку негайно після проголошення його резолютивної частини.

Суддя ОСОБА_12