Справа № 541/1108/26
Номер провадження 2-а/541/26/2026

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

01 травня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Дністрян О.М.,
при секретарі Докуніній А.С.,
за участю представника позивача – адвоката Чернюка В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Чернюк В.Д., звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свій позов мотивував тим, що постановою інспектора сектору поліцейської діяльності № 1 (с-ще Брусилів) відділу поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Кузинського Вадима Вячеславовича від 21 березня 2026 року серії ЕНА № 6881640 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення по статті 122 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 340 гривень, а не в неоподатковуваному мінімумі, доходів громадян, що суперечить змісту санкції цієї норми закону. Згадану постанову вважає незаконною та такою, що порушує його права. Незаконність оскаржуваної постанови обґрунтував наступними обставинами. За змістом постанови, 21.03.2026 о 22:51:51 годині ОСОБА_1 в селищі Брусилів здійснив зупинку на перехресті вулиць Небесної Сотні - Шевченка, чим порушив пункт 15.9 г) Правил дорожнього руху України (пункт 5 постанови). Як видно з оскаржуваної постанови, правопорушення, за яке на позивача накладено стягнення, пов`язане з керуванням транспортним засобом. Між тим, цей факт не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а навпаки спростовується наявним відеозаписом з відеореєстратора патрульного автомобіля поліції, з якого слідує, що 21 березня 2026 року з 22 години 51 хвилини 10 секунди в полі зору працівників поліції на одній із вулиць з`являється нерухомо стоячий автомобіль марки «ЗАЗ DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із ввімкненою аварійною світловою сигналізацією. В дійсності у вказаний день, приблизно, о 22 годині 45 хвилин в якості третього пасажира автомобіля, в той час, коли ним керував його товариш, ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні цього транспортного засобу справа від водія. Двоє інших його товаришів перебували в салоні авто на задніх пасажирських місцях. Саме в цей момент, через раптову технічну несправність автомобіль припинив свій рух, внаслідок чого було здійснено вимушену зупинку, після чого, виконуючи вимоги пунктів 9.1 г-1), 9.9 а) Правил дорожнього руху України, водій, а не позивач увімкнув аварійну світлову сигналізацію, ОСОБА_1 сів на місце водія в очікуванні автоевакуатора, пошук якого за телефонами здійснювали всі разом, а в цей час до згаданого автомобіля під`їхав автомобіль патрульної поліції з ввімкненим автореєстратором. На місці вимушеної зупинки працівники поліції висловили бездоказове припущення про те, що позивач порушив правила зупинки, в той час, як перед такою зупинкою автомобілем керував товариш позивача, який виконував функцію водія. При цьому, жодні усні пояснення позивача та решти осіб, які були в автомобілі - прямих очевидців усіх подій, щодо виниклої технічної несправності автомобіля, на місці перебування авто поліцейськими до уваги не приймалися, письмові пояснення не відбиралося, а відтак через очевидну упередженість та поспішність і не аналізувалися поліцейським перед винесенням оскаржуваної постанови. Таким чином, зважаючи на приписи ст. 62 Конституції України адміністративна відповідальність не може ґрунтуватися на припущеннях або неповних доказах, а будь - які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яку притягають до відповідальності. Враховуючи вищевикладене, просив суд: постанову у справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 6881640, винесену 21 березня 2026 року інспектором сектору поліцейської діяльності № 1 (с-ще Брусилів) відділу поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Кузинським Вадимом Вячеславовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень, визнати не чинною і скасувати її, закривши провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 665,60 грн в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по оплаті позову судовим збором та всі інші судові витрати, які будуть ним понесені при розгляді справи та документально підтверджені.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
09 квітня 2026 року на адресу суду від відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач виклав свої заперечення проти адміністративного позову. Зазначив, що доказом встановлення вини позивача у порушенні правил дорожнього руху являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення та відео-докази, що додаються до відзиву. Твердження позивача на неправомірні дії з боку поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві розгляд справи просив провести у його відсутність.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Пояснив, що автомобіль марки «ЗАЗ DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху зазнав технічних несправностей внаслідок чого відбулася зупинка на перехресті. Відповідачем не надано доказів, що за кермом згаданого авто був саме ОСОБА_1 ..
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати без участі представника ГУ НП в Житомирській області.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що знайомий з позивачем, вони разом працюють. 21.03.2026 працювали допізна – укладали бетон. По закінченню роботи, по дорозі в гуртожиток, заїхали перекусити в кафе. Поїли, його товариші також вживали пиво. Він не пив алкоголь, оскільки приймає ліки, тому саме він і сів за кермо їх автомобіля. Під час руху авто зламалося і вони вимушені були зупинитися. Після зупинки він включив «аварійку». Під`їхали працівники поліції. В той час він вже перебував на пасажирському сидінні, а на водійському – ОСОБА_1 , вони з ним шукали причину несправностей та намагалися її усунути. Поліцейські підійшли та почали вимагати документи. Він не говорив працівникам поліції, що був за кермом, оскільки в нього не було посвідчення водія. В подальшому вони викликали евакуатор та відвезли авто на СТО, а ОСОБА_1 забрали поліцейські та десь через годину привезли до гуртожитку.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача,проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6881640 від 21.03.2026 вбачається, що 21.03.2026 о 22:51:51 в с-щі Брусилів по вул. Небесної Сотні (Короленка), 216, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку на перехресті вулиць Небесної Сотні - Шевченка, чим порушив пункт 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 360,00 грн.
Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Підпунктом «ґ» пункту 15.9 ПДР встановлено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.
Санкцією частини 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною п`ятою статті 121, частиною другою статті 122, частиною першою статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Під час винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності інспектор у п.7 постанови зазначив, що до постанови додаються відео з портативного відеореєстратора Моторола 857553
Судом досліджено відеозапис з вказаного технічного пристрою, а також відеозаписи «document_5336779723236221656.mp4» та «export-ubeqt.mp4», долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву.
На відеозаписі з портативного відеореєстратора Моторола 857553, а також відеозаписах «document_5336779723236221656.mp4» та «export-ubeqt.mp4» на час прибуття наряду поліції зафіксовано нерухомий транспортний засіб марки «ЗАЗ DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією, позивач перебував на водійському місці. При цьому, зміст вказаних відео не дозволяє встановити факт керування саме позивачем транспортним засобом, який передував зупинці, у конкретні час та місці.
Стороною позивача до позовної заяви долучено акт технічного обстеження, виконаного ФОП ОСОБА_3 21.03.2026, зі змісту якого вбачається, що в результаті обстеження автомобіля марки «ЗАЗ DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено наступні недоліки в роботі автомобіля, а саме: при вмиканні передачі в механічні й КПП рух автомобіля не відбувається. Висновок: автомобіль не придатний до експлуатації, необхідно виконати ремонтні роботи по заміні сателітів механічної КПП і диска щеплення (а.с.7).
Суду не надано будь-якого належного доказу на підтвердження факту порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови, яка сама по собі не є достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Наданий позивачем акт технічного стану транспортного засобу від 21.03.2026, виданого ФОП ОСОБА_3 , стороною відповідача не спростовано.
Виходячи з обставин справи, слід враховувати, що позивач заперечує правомірність накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, що в силу приписів частини 2 статті 77 КАС України зобов`язує відповідача довести правомірність свого рішення та дій і обґрунтованість адміністративного стягнення.
В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що встановлена відсутність підтвердження належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем 21.03.2026 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6881640 від 21.03.2026, постановлена інспектором сектору поліцейської діяльності № 1 (с-ще Брусилів) відділу поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Кузинським В.В. підлягає скасуванню, а провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП – закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 122, 222, 247, 251, 252, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 72, 73, 77, 78, 90, 241-246,256, 286 КАС України, суд -

В и р і ш и в :

Адміністративний позов  ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 6881640 від 21 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя:	  	О. М. Дністрян