УХВАЛА
05 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 185/14162/24
провадження № 61-6004ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В., 
розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної 
особи-підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати, визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 
установити факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною 
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) за професією продавця продовольчих товарів, яка виконувала роботу без укладення трудового договору та встановити період роботи з 01 жовтня 2019 року до 08 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 11 липня 2023 року;
зобов`язати відповідача внести записи до трудової книжки позивачки про прийняття на роботу за професією продавця продовольчих товарів у період роботи з 01 жовтня 2019 року до 08 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 11 липня 2023 року;
стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в розмірі 433 841,19 грн з утриманням та сплатою відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб, військового збору та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи,
визнати незаконним наказ від 09 липня 2024 року № 113/24 про звільнення з роботи ОСОБА_2 за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін);
зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення з роботи позивачки після незаконного звільнення та поновлення на роботі, розірвавши трудовий договір, укладений на невизначений строк, за власним бажанням в зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України 24 серпня 2024 року;
стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку 24 916,45 грн без утримання податків та обов`язкових зборів;
стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористані відпустки при звільненні за період з 01 жовтня 2019 року до 30 червня 2023 року включно в сумі 21 045,60 грн без утримання податків та обов`язкових зборів;
стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені до дня звернення до суду в сумі 47 916,25 грн без утримання податків та обов`язкових зборів;
зобов`язати відповідача внести записи про трудову діяльність ОСОБА_2 до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1989 року;
зобов`язати відповідача внести записи до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1989 року про трудову діяльність ОСОБА_2 з назвою професії «продавець продовольчих товарів»;
стягнути з відповідача 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року, позов задоволено частково.
Встановлено факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 у періоди з 01 жовтня 2019 року до 08 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 11 липня 2023 року на посаді продавця продовольчих товарів.
Зобов`язано ФОП ОСОБА_1 внести запис до трудової книжки ОСОБА_2 про роботу за професією продавця продовольчих товарів у періоди з 01 жовтня 2019 року до 08 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 11 липня 2023 року.
Стягнено з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період роботи на посаді продавця продовольчих товарів з 01 жовтня 2019 року до 08 лютого 2022 року у розмірі 317 617,64 грн та заробітну плату за період роботи на посаді продавця продовольчих товарів з 01 березня 2022 року до 11 липня 2023 року у розмірі 109 393,55 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнено з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
У травні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ФОП ОСОБА_1 , на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків для доплати судового збору.
У травні 2026 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 30 квітня 2026 року.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанції в задоволеній частині позову, ухвалити в цій частині нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 522/4807/15-ц, від 22 січня 2025 року у справі № 757/5467/21, від 05 березня 2025 року у справі № 463/10998/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року в частині стягнення грошових сум, оскільки відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
З огляду на передбачені статтею 445 ЦПК України особливості повороту виконання у цій категорії справ та необхідність забезпечення балансу інтересів сторін на стадії касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваних судових рішень в частині стягнення заробітної плати в розмірі 317 617,64 грн, заробітної плати в розмірі 109 393,55 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Керуючись статтями 390, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
Витребувати з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 185/14162/24за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати, визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.
Клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року задовольнити.
Зупинити, до закінчення перегляду в касаційному порядку, виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 :
заробітної плати за період роботи на посаді продавця продовольчих товарів з 01 жовтня 2019 року до 08 лютого 2022 року у розмірі 317 617,64 грн, крім суми заробітної плати за один місяць;
заробітної плати за період роботи на посаді продавця продовольчих товарів з 01 березня 2022 року до 11 липня 2023 року у розмірі 109 393,55 грн;
5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 15 червня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк