ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15275/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року (суддя Тулянцева І.В.) в справі № 160/15275/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправною бездіяльності, що виявилась у не проведенні їй з 15 листопада 2023 року перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Вікторія" та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06 листопада 1999 року по 19 вересня 2002 року під час роботи в Державній податковій адміністрації Дніпропетровської області з урахуванням коефіцієнту страхового стажу;
зобов`язання провести з 15 листопада 2023 року перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Вікторія" та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06 листопада 1999 року по 19 вересня 2002 року під час роботи в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області з перерахуванням коефіцієнту страхового стажу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виявилась у не проведенні ОСОБА_1 з 15.11.2023 перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Вікторія".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року на посаді "головного бухгалтера" в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Вікторія". 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року, з перерахуванням коефіцієнту страхового стажу, починаючи з дати призначення пенсії - з 15.11.2023 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Вказує, що при призначенні пенсії до загального стажу роботи не зараховані наступні періоди роботи: 
з 23.08.1991 по 03.12.1992 у зв`язку з нечітким відбитком печатки, по якій неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення;
з 01.07.2000 по 31.08.2002 та з 12.09.2002 по 30.09.2002 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків. 
Згідно заяви на перерахунок пенсії від 05.02.2025 та наданого пакету документів з 01.02.2025 було зараховано стаж з 01.07.2000 по 31.08.2002, з 12.09.2002 по 30.09.2002, з 23.08.1991 по 03.12.1992.
За результатами перевірки електронної пенсійної справи позивача пенсійна справа приведена у відповідність з 01.08.2025 (до загального стажу не враховано період роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992).
Щодо безпідставного зарахування стажу з 23.08.1991 по 03.12.1992, відділом направлений лист від 14.07.2025 № 0400-010308-9/133717 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Тому вважає, що підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу були відсутні. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.11.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, обчислену відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
05 лютого 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання. До вказаної заяви позивачем надано копію наказу від 06.11.1999 №330-в "Про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку"; копію наказу від 20.09.2002 №445-о "Про вихід з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 "; копію свідоцтва про народження дитини та копію паспорта дитини.
20 березня 2025 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з 15.11.2023 року, а не з 01.02.2025 року. 
18 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №18574-10882/В-01/8-0400/25 повідомило про те, що за заявою від 06.12.2023 позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, обчисленої відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 15.11.2023. Згідно наданої заяви від 05.02.2025 та наданого пакету документів було проведено перерахунок пенсії по стажу з 01.02.2025. До загального страхового стажу зараховано період роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992. Пенсію обчислено із загального страхового стажу, який становить 43 роки 01 місяць 01 день (зарахований по 30.11.2023), в тому числі додатковий стаж 05 років 09 місяців 22 дні, де індивідуальний коефіцієнт страхового стажу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% склав 0,43083. Загальний розмір пенсійної виплати з 01.02.2025 становить 7110,29 грн, з 01.03.2025 - 7347,45 грн. Також повідомлено, що згідно пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії. Враховуючи викладене, за заявою від 05.02.2025 позивачу проведено перерахунок пенсії згідно додатково наданих документів з 01.02.2025.
Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач в спірний період з 23.08.1991 по 03.12.1992 працювала згідно із записами №№ 5-6 (далі мовою оригіналу - рос.): 
- 23.08.1991 принята на работу в ООО "Виктория" главным бухгалтером (пр. №2 от 23.08.1991) (запис №5);
- 03.12.1992 уволена с занимаемой должности по собственному желанию ст. 38 КЗоТ УССР (пр. №24 от 03.12.1992) (запис №6).
При первісному призначенні пенсії позивачу не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач 05.02.2025 року звернулася до відповідача із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу вищезазначений період роботи. Пенсійний орган переглянув пенсійну справу позивача та надані нею додаткові документи - з 01.02.2025 року провів перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992, з 01.07.2000 по 31.08.2002 та з 12.09.2002 по 30.09.2002, що підтверджується відповіддю Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №18574-10882/В-01/8-0400/25 від 18.04.2025 року, витягом з розрахунку пенсії форми РС-право станом на 11.02.2025 року та не заперечується самим відповідачем.
В подальшому відповідачем проведено перевірку електронної пенсійної справи позивача, яка опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами іншої області, за результатами якої, пенсійна справа приведена у відповідність з 01.08.2025 (до загального стажу не враховано період роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992). Також відповідач зазначає щодо безпідставного зарахування стажу з 23.08.1991 по 03.12.1992 та про те, що відділом направлений лист від 14.07.2025 № 0400-010308-9/133717 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Підставою не зарахування періоду роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року відповідачем у відзиві зазначено про наступні недоліки: "у зв`язку з нечітким відбитком печатки по якій неможливо з`ясувати яке саме підприємство здійснило запис про звільнення"
Щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року, який не враховано відповідачем до загального трудового стажу позивача, у зв`язку з нечітким відбитком печатки, по якій неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення, суд першої інстанції вказав, що твердження відповідача про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу позивача не можливо у зв`язку із тим, що на печатці, якою завірено запис про звільнення неможливо визначити назву підприємства, через поганий відтиск, не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, водночас, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992р. "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" №2318-XII не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок щодо їх заміни.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.
Виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
Врахувавши наведене, а також не надання відповідачем доказів того, що позивач не працювала або її періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача, що виявилась у не проведенні ОСОБА_1 з 15.11.2023 року перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Вікторія".
Щодо бездіяльності відповідача в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.11.1999 по 19.09.2002 під час роботи в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області суд першої інстанції зазначив наступне.
У період роботи позивачки в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Згідно із витягом з розрахунку стажу позивача форми РС-право станом на 11.02.2025 року встановлено, що позивачу зараховано до страхового стажу період роботи з 03.01.1997 року по 31.12.2003 року (в який, зокрема, входить і період перебування у відпустці по догляду за дитиною - з 06.11.1999 року по 19.09.2002 року), де, також, зазначено код ЄДРПОУ підприємства, в якому позивач працювала в зазначений період - 01291749 - ДЕРЖАВНА ПОДАТКОВА СЛУЖБА У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ. 
Врахувавши наведене, а також не надання позивачем доказів не зарахування відповідачем вищезазначеного спірного періоду до страхового стажу останньої, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.11.1999 по 19.09.2002 під час роботи в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області та зобов`язання цей період до страхового стажу.
Щодо визначення дати, з якої права позивача порушено та з якої слід здійснити перерахунок пенсії з врахуванням додаткового стажу, суд першої інстанції вказав, що протиправна бездіяльність відповідача щодо порядку розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів призвели до порушення права на отримання пенсії в повному обсязі з дати призначення пенсії - з 15.11.2023 року.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 листопада 2023 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, обчислену відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Страховий стаж позивача, розрахований відповідачем, становить 43 роки 01 місяць 01 день, стаж зараховано по 30 листопада 2023 року, в тому числі додатковий стаж - 05 років 09 місяців 22 дні; індивідуальний коефіцієнт страхового стажу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% склав 0,43083. 
При призначенні пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року у зв`язку з нечітким відбитком печатки, по якій неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення.
За заявою на перерахунок пенсії від 05 лютого 2025 року до страхового стажу позивача з 01 лютого 2025 року зараховано стаж з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2002 року, з 12 вересня 2002 року по 30 вересня 2002 року, з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року.
За результатами перевірки електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 01 серпня 2025 року до страхового стажу не враховано період роботи з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року. 
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 позивач в період з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року працювала в ТОВ "Вікторія" головним бухгалтером (прийнята на роботу відповідно до наказу №2 від 23 серпня 1991 року, звільнена наказом №24 від 03 грудня 1992 року).
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності незарахування до страхового стажу періоду роботи через дефектність трудової книжки.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
За положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Частиною першою статті 30 Закону № 1058-IV установлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Частиною першою статті 32 Закону № 1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавст-вом, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи пер-соніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяль-ності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передба-чених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтвер-джує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Мініс-трів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встанов-люється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі - Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з парці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Підставою, за якою ГУ ПФУ не зарахований періоди роботи позивача з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року у ТОВ "Вікторія", є нечіткий відбиток печатки, по якій неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення. 
Судом установлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить записи про цей період роботи, наказ про звільнення завірений відбитком печатки підприємства.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, якщо й трудова книжка позивача має певні недоліки, то у будь-якому випадку право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Суд зауважує, що спірний період трудової діяльності позивача підтверджується записами трудової книжки, записи про роботу позивача у спірний період зроблені чітко, без виправлень. При цьому відповідачем не приведено жодних зауважень щодо оформлення трудової книжки.
Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу позивача неможливо у зв`язку із тим, що на печатці, якою завірено запис про звільнення неможливо визначити назву підприємства через поганий відтиск не ґрунтуються на жодній нормі законодавства. 
Відповідно, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вважав, що трудовою книжкою позивача як основним документом, що підтверджує страховий стаж, підтверджено період роботи позивача з 23 серпня 1991 року по 03 грудня 1992 року. 
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Доводи відповідача зводяться до відсутності підстав для зарахування спірного періоду роботи та спростовані приведеними вище висновками суду.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення позивача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.
Апелянтом не приведено аргументів стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, тому в цій частині судом не надається оцінка рішенню суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року в справі № 160/15275/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року в справі № 160/15275/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 29 квітня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко