УХВАЛА
26 червня 2026року 
м. Київ
справа № 345/5431/25
провадження № 61-8375ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М.,Сакари Н. Ю., 
розглянув касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє представник за довіреністю Коваль Андрій Євгенійович, на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2026 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 309,90 грн, а також судові витрати: судовий збір у розмірі 968,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2026 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2025 року, ухваленого у справі № 345/5431/25, залишено без задоволення.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 23 грудня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 
654,95 грн, що складається з 492,97 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги, 125,31 грн інфляційних втрат та 36,67 грн трьох процентів річних за невиконання зобов`язання.
Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 242,27 грн.
25 березня 2026 року ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3 , через підсистему «Електроний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2026 року повністю. а заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2025 року скасувати у частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити нове судодове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі: стягнути з  ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 1 309,90 грн, яка складається з 985,94 грн основного боргу, 250,62 грн інфляційних втрат та 73,34 грн 3% річних; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 3 261,98 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції, а потім перегляду судом апеляційної інстанції.
У Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року наголошено на необхідності вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання у двох інших судах.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати забезпеченню єдності судової практики й розвитку права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у здійсненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що до переліку малозначних справа відносяться справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову у цій справі складає 1 309,90 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30 х 3 328 грн = 99 840грн). Оспорювана сума становить 654,95 грн. Таким чином ця справа відноситься до категорії малозначних.
Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє представник за довіреністю Коваль А. Є., зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для заявника. Обґрунтування заявника фактично зводяться до незгоди з постановою апеляційного суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. 
Верховний Суд, взявши до уваги ціну й предмет позову, складність справи, встановлені судом апеляційної інстанції обставини (відповідач є власником частини квартири, отже має пропорційно погасити заборгованість по сплаті за житло-комунальні послуги; оцінка доказів понесення витрат на правничу допомогу) і надану обґрунтовану оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема і в частині понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.
Незгода заявника з встановленими оскарженими судовими рішеннями обставинами не свідчить профундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Винятковості цієї справи для заявника не доведено.
Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами двох попередніх інстанцій. 
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягали б касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ФОП ОСОБА_1 , від імені якого діє представник за довіреністю Коваль А. Є., подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, не довів наявності винятків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені якого діє представник за довіреністю Коваль Андрій Євгенійович, на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2026 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара