Провадження № 2/742/391/26 
Єдиний унікальний № 742/4895/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Короткої А.О.,
при секретарі судового засідання - Бурмаці Є.В.,
за участю: 
представниці позивача - Михайліченко Д.Д.,
відповідачки -  ОСОБА_1 ,
представника відповідачки - адвоката Матвієнка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Яблунівської сільської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Представник Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області як органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Яблунівської сільської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також стягнути з неї судові витрати.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є матір`ю чотирьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З 08.12.2023 родина перебуває на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей Яблунівської сільської ради, що підтверджується наказом № 01-10/24 від 08.12.2023, а також у КЗ «Центр надання соціальних послуг», у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків щодо дітей.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 05.08.2025 встановлено, що житлові умови родини ОСОБА_6 є незадовільними: у будинку наявні антисанітарні умови, оселя захаращена, відсутні належні умови для сну, відпочинку та дозвілля дітей. Діти не забезпечені належним харчуванням, не в повній мірі забезпечені одягом, взуттям та засобами особистої гігієни. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує їм необхідного харчування та медичного догляду. Діти перебувають у занедбаному стані, потребують медичного обстеження, лікування та належного догляду.
Мати часто залишає дітей на сторонніх осіб, які не мають належних навичок догляду за ними. У будинку часто збираються сторонні особи у стані алкогольного сп`яніння, що створює загрозу для безпеки дітей.
Відповідно до копії акта оцінки потреб сім`ї від 05.08.2025 року, складеного КЗ «Центр надання соціальних послуг» Яблунівської сільської ради, батьківський потенціал матері оцінено як низький. Мати має неохайний зовнішній вигляд, її одяг, тіло та волосся є брудними. У сім`ї відсутній системний підхід до виховання та розвитку дітей. Мати безвідповідально ставиться до питань гігієни та зовнішнього вигляду дітей.
За результатами проведеної перевірки службою у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 8 вересня 2025 року №131, оскільки таке рішення відповідає найкращим інтересам малолітніх дітей.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як грубе та систематичне невиконання батьками своїх обов`язків, ухилення ними від виховання дітей, свідомого нехтування батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим представник позивача і звернувся до суду з відповідним позовом.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та зазначив, що наведені у позовній заяві обставини повністю відповідають фактичним даним, встановленим під час проведення перевірок умов проживання сім`ї відповідачки, а також зазначив, що відповідачка веде асоціальний спосіб життя, не займається належним вихованням дітей, не дбає про їх здоров`я та гігієну, часто залишає дітей без належного нагляду стороннім особам, а в будинку, де проживають діти, регулярно перебувають сторонні особи у стані алкогольного сп`яніння, що негативно впливає на дітей та створює загрозу їх безпеці і нормальному розвитку. 
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Матвієнко В.М. у судовому засіданні категорично заперечували щодо позбавлення батьківських прав відповідачки, при цьому адвокат зазначив, що незадовільні матеріально-побутові умови самі по собі не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки така міра є винятковою та застосовується лише у разі доведеного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а відповідачка пояснила, що не відмовляється від дітей, любить їх, бажає їх виховувати, має намір покращити умови проживання та надалі належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим просила у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного переконання.
Згідно з копіями свідоцтв про народження: серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є матір`ю чотирьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.п.19, 24, 29, 34).
Відповідно до копій витягів з реєстру територіальної громади №2024/011629370 від 25.09.2024 (а.п.6), №2024/013327547 від 04.11.2024 (а.п.27), №2024/011629434 від 25.09.2024 (а.п.32) діти зареєстровані разом з матір`ю, що також підтверджується довідкою про склад сім`ї №09-09/93 від 05.08.2025 (а.п.10). 
Згідно з характеристикою №8 від 30.07.2025 ОСОБА_1 , матері ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виданою закладом дошкільної освіти «Казка» Прилуцького району Чернігівської області Яблунівської сільської ради, мати приводила та забирала дітей своєчасно, діти заклад дошкільної освіти відвідували регулярно, брала участь у дитячих заходах, однак діти періодично були неохайні та одягнені не за погодою, на зауваження вихователя реагувала, однак зазначені недоліки повторювалися (а.п.7).
Як убачається з довідки-характеристики №09-08/34 від 18.06.2025, виданої Сергіївським старостинським округом Яблунівської сільської ради, ОСОБА_1 характеризується незадовільно, спиртними напоями не зловживає, однак приділяє недостатньо уваги вихованню дітей, у будинку мають місце антисанітарні умови, на зауваження реагує не завжди (а.п.8).
Згідно з характеристикою, виданою фельдшерським пунктом с.Сергіївка КНП «Прилуцька центральна районна лікарня» Чернігівської області, діти перебувають під постійним медичним наглядом, мають щеплення відповідно до віку, однак під час відвідувань за місцем проживання ОСОБА_1 неодноразово був безлад, діти були брудними, мали педикульоз, з цього приводу матері неодноразово робилися зауваження, на які вона реагувала неналежним чином або не реагувала взагалі (а.п.9). 
Відповідно до довідки №09-09/94 від 05.08.2025, виданої Сергіївським старостинським округом Яблунівської сільської ради, ОСОБА_1 не працює та не навчається (а.п.11).
Згідно з довідкою №60451-2025 від 19.09.2025 стосовно ОСОБА_1 були складені адміністративні матеріали: 07.11.2023 - за ч.2 ст.184 КУпАП, 12.01.2024 - за ч.1 ст.178 КУпАП, 08.05.2025 - за ст.183 КУпАП, 05.08.2025 - за ч.1 ст.184 КУпАП, 16.09.2025 - за ч.1 ст.184 КУпАП (а.п.49, 67).
Згідно з характеристикою ОСОБА_7 , виданою закладом дошкільної освіти «Казка» Прилуцького району Чернігівської області Яблунівської сільської ради, дитина відвідує заклад дошкільної освіти нерегулярно, загальний фізичний та розумовий розвиток є задовільним, дитина часто хворіє, має хороший апетит, під час ігрової діяльності контактує з іншими дітьми та дорослими, за характером є життєрадісною та рухливою (а.п. 28).
Відповідно до характеристики ОСОБА_8 від 11.09.2025, виданої Сергіївською ЗОШ І-ІІІ ступенів Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, за час навчання ОСОБА_9 зарекомендувала себе як старанна та працелюбна здобувачка освіти, має достатній рівень навчальних досягнень, на уроках уважна та активна, уміє працювати в колективі, однак піддається сторонньому, не завжди позитивному впливу, її зовнішній вигляд не завжди є охайним, мали місце випадки педикульозу, при цьому мати недостатньо приділяє уваги вихованню дочки, у зв`язку з чим дитина не завжди належним чином реагує на зауваження та вимоги матері (а.п.33). 
З Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00031594917 від 10.0.7.2021, №00047367510 від 08.10.2024 вбачається, що відомості про батька дітей зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.п.31, 36).
Відповідно до актів обстеження умов проживання від 07.11.2025, 26.11.2025, 16.12.2025, 29.01.2026, 27.02.2026, 24.03.2026, 24.04.2026, 09.04.2026 у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_1 разом з дітьми, посуд та всі необхідні меблі у наявності, але все брудне. Пічне опалення, твердим паливом родина забезпечена, одягом та взуттям діти забезпечені. Діти систематично відвідуються школу та садок (а.п.46, 48, 65, 66, 86, 96, 97, 98, 108, 110).
З актів проведення оцінки рівня безпеки дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що мати залишила дітей на співмешканця, у дітей відсутній чистий одяг та взуття, у будинку брудно (а.п.68-72, 73-82).
Разом з актами обстеження умов проживання дітей, органом опіки та піклування були надані фото помешкання та дітей, з яких дійсно вбачається занедбаний стан житла та одягу дітей (а.п.78-82). Однак, з наданих у судовому засіданні представником відповідачки фото вбачається, що на день проведення судового засідання ситуація значно поліпшилася. У будинку прибрано, речі складені (а.п.114-117).
Згідно з рішенням №131 виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 08.09.2025 було вирішено відібрати у матері ОСОБА_1 малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей (а.п.38).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, то орган опіки та піклування Яблунівської сільської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 указаної Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
У ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України).
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Окрім цього, Закон України «Про охорону дитинства» визначає: стаття 11 - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків; стаття 12 - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї; стаття 14 - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.
У додатку до Рекомендації №Rec (2005) 5 Комітету міністрів Ради Європи, прийнятої 16.03.2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей. Зокрема, ці принципи передбачають таке:
- сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків;
- наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб;
- встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини.
Стаття 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина проголошує, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Як відзначив Європейський суд з прав людини (справа «Савіни проти України») право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». 
Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.
У цій же справі Європейський суд з прав людини також відзначив, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я.
Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст.151, 160,163 СК України. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проте, позивачем у справі не було надано однозначних та переконливих доказів на підтвердження того, що залишення дітей з матір`ю дійсно є для них небезпечним та несе реальну загрозу для їхнього життя, здоров`я і морального виховання.
Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в якнайкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї.
Активне заперечення відповідачки про позбавлення її батьківських прав може бути розцінене як прояв відповідальності та намір зберегти свої права та обов`язки стосовно дітей. 
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року в справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року в справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року в справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року в справі № 213/2822/21. Судова практика в цій категорії справ є сталою.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою, які б були підставою застосування відносно неї такого виключного заходу, як позбавлення батьківських прав щодо її малолітніх дітей.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння та позбавлення батьків спорідненості з дитиною.
Із поведінки відповідачки, продемонстрованої безпосередньо у судовому засіданні, вбачається, що вона любить своїх дітей та бореться за них, усвідомлює свої помилки, бажає їх виправити, щиро прагне не розлучатися з дітьми та виховувати їх у своїй родині. 
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18).
За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 є крайнім заходом, який необхідно розглядати в даному випадку, як виключний і надзвичайний спосіб впливу на її поведінку, оскільки на сьогоднішній день визнати відповідачку недобросовісною матір`ю у суду немає беззаперечних підстав.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Враховуючи все викладене вище, суд прийшов до переконання у тому, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Разом з тим, суд констатує, що в ході розгляду даної цивільної справи було встановлено також і те, що відповідачка має певні труднощі із забезпеченням належного рівня матеріально-побутових потреб дітей, а також їх здоров`я, тому суд вважає своїм обов`язком попередити відповідачку ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, способу їх життя та побуту, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
На підставі наведеного Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції «Про права дитини», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та ст.7, 150-152, 155, 160, 163-165, 170 СК України, керуючись ст.10-13, 18, 76,-79, 79-81, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, як органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей (код ЄДРПОУ - 04415896, місцезнаходження: вул.Шевченка буд.19, с.Дубовий Гай, Прилуцький район, Чернігівська область, 17590) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 13.05.2026.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА