08.05.2026 
Справа № 482/2110/23 
Номер провадження 2/482/593/2023 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(додаткове)
08 травня 2026 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря Лебедьєвої А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса питання про винесення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, - 

В С Т А Н О В И В :
На адресу суду надійшов запит висновок Дисциплінарного інспектора ВРП Плескача В. за результатами підготовки до розгляду об`єднаної дисциплінарної справи, відкритої за скаргами № Б-496/0/7-24 від 22 січня 2024 року, № Б-3032/5/7-25 від 2 вересня 2025 року та за власною ініціативою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя.
У вищевказаному висновку Дисциплінарний інспектор зазначав зокрема про не повну сплату судового збору у низці справ, серед яких справа №482/2110/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.
Після перевірки цієї обставини працівниками апарату суду повідомлено головуючого у справі і судом призначено судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.
Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Суд вважав за необхідне повідомити учасників справи про вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат без його та його довірителя участі. Просив судові витрати покласти на позивача як про це зазначено і у позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
17 жовтня 2023 року Новоодеським районним судом Миколаївської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, позовні вимоги було задоволено.
Як видно із матеріалів справи, до позовної заяви було додано платіжну інструкцію №0.0.3135030249.1 від 08.08.2023 року про сплату судового збору у сумі 1075 грн.
У позовній заяві позивач клопотав покласти судові витрати на нього.
У зв`язку із цим суд не стягував з відповідача судові витрати, а відніс їх на рахунок позивача.

Вирішуючи питання про судові витрати у цій справі суд виходить з наступного.
У позовній заяві позивач клопотав покласти судові витрати на нього.
У зв`язку із цим суд не стягував з відповідача судові витрати, а відніс їх на рахунок позивача.

Позивачем вказано ціну позову 250000 грн., це є ціною купівлі-продажу земельної ділянки згідно договору. Вказана сума перевищує НГО цієї ділянки згідно Довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні, який міститься на офіційному сайті Державної службу України з питань геодезії. https://land.gov.ua/wp-content/uploads/2025/01/dovidnyk_ngo_1_ga_sg_-ugid_-2019_2025-13.01.xls.

При визначенні необхідного до сплати розміру судового збору, значення мають у сукупності, зокрема, такі критерії як: правові підстави звернення до суду з позовом, суть заявлених позивачем вимог, їх зміст з урахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також кількість суб`єктів, до яких звернуті різні позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 6 вересня 2023 року у справі №140/6803/22).

Позивачем заявлено вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Ці вимоги стосуються одного і того ж предмету, заявлені до одного відповідача і направлені на досягнення однієї мети – визнання права власності на нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 вказано, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці (п.52) Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. (п.54) Ключовим критерієм для визначення категорії спору (майновий чи не майновий) є благо, на яке спрямована вимога і те чи підлягає воно грошовій оцінці.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання недійсними угод про відчуження майна та дійсними - у випадках, передбачених ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (ч.2 ст.220 чинного ЦК України) .
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Позов про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - це різновид позову про визнання права, а більш конкретно - про визнання факту виникнення, існування, зміни або припинення правовідносин. Якщо суд в рішенні визнав цей факт, а рішення набрало законної сили, питання про виникнення, існування, зміну чи припинення правовідносин стає безспірним.
Оскільки позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, фактично бажає підтвердити своє право власності на нерухоме майно, то ці вимоги є вимогами майнового характеру.
Хоча вимога про «визнання договору дійсним» за формою може здаватися немайновою, проте її мета у даному випадку — перехід права власності на майно, а відтак у даному випадку повинен мати місце пріоритет змісту над формою.
Оскільки майно має грошову оцінку, будь-яка вимога, що є кроком до оволодіння ним, набуває майнового характеру.
Якщо в результаті задоволення позову майно переходить від однієї особи до іншої (або підтверджується право на майно, яке раніше оспорювалося), такий позов є майновим.
Вимога про визнання договору дійсним у сукупності з визнанням права власності є лише правовим інструментом для досягнення єдиного майнового результату.
За такого суд дійшов до висновку, що оскільки вимоги спрямовані на один майновий об`єкт і мають одну мету, вони не повинні розглядатися як дві окремі майнові вимоги.
І хоча Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2018 року у справі № 808/3928/17 зазначав, що у разі заявлення позивачем декількох позовних вимог майнового характеру, сума судового збору, яка підлягає сплаті, обраховується шляхом додавання цих вимог, проте із її контексту видно, що йшлося про декілька позовних вимог майнового характеру саме як декількох вимог які спрямовані на декілька об`єктів майна. У даному ж випадку обидві позовні вимоги кожна з яких по суті є вимогою майнового характеру — спрямовані на одне і те ж благо (один і той же об`єкт майна) і очевидно не логічним було б вимагати сплати позивачем судового збору за таким позовом виходячи із подвійного еквіваленту вартості цього майна. Це покладало б на особу тягар подвійної оплати і було б формалізмом, який би призвів до порушення ст. 1 Першого протоколу ЄКПЛ (право на мирне володіння майном) через надмірний фінансовий тягар.
Відтак вимоги про визнання договору дійсним у сукупності з визнанням права власності фактично є одною позовною вимогою і підлягають оплаті за однією ставкою судового збору для вимоги майнового характеру.
За подання цього майнового позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 2500грн., було сплачено 1075 грн., отже було не доплачено 1425 грн. 
З огляду на вищевказане та неодноразово заявлені представником позивача клопотання про розподіл судових витрат шляхом віднесення їх на рахунок позивача, суд керуючись ст.ст. 141, 270, 430 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Стягнути із  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Держави судовий збір у розмірі ?1425грн., на рахунок UA 5089 9998 0313 1012 0600 0014 468, отримувач Миколаїв ГУК/тг м. Нова Одеса/22030101, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.?????
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко