ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ
справа № 757/55124/21-ц
провадження № 61-4887св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач-  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року у складі судді Гребенюка В. В., додаткове рішення Подільського районного суду  від 13 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду  від 10 березня 2026 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В.,  Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 провів пряму трансляцію, в якій повідомив неправдиві та негативні відомості про нього. Поширена відповідачем інформація носить негативний характер, оскільки відповідач у стверджувальній формі повідомив про те, що він вчинив злочин, а саме - радник Київського міського голови дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосуванням вогнепальної зброї. 
3. Відповідач не надав доказів, що поширена інформація є достовірною, адже відсутнє відповідне рішення суду про визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину. Розповсюдження відповідачем такої інформації призводить до нанесення шкоди його честі, гідності та діловій репутації.
4. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, інформацію, повідомлену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прямої трансляції під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , у формі фактичних тверджень:
- «Наказывать, с одной стороны, за то что он позволяет, прикрываясь ОСОБА_3 , абсолютно четко, нападать на журналистов, считает, что ему все дозволено, ... а с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры... »;
- «... А с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры, они привыкли пилить коммунальное имущество, обворовывать садовые товарищества, да, и мелкий лавочник и жулик - позволяет себе, понимая, что его босс ОСОБА_3 вась-вась с Офисом президента, через ОСОБА_10, все у них чётенько, крутенько, они продолжают дальше пилить коммунальное имущество столицы, потоки коммунальных столичных предприятий, на застройках, на том, на сём, на пятом, на десятом»;
- зобов`язати відповідача в строк не пізніше десяти календарних днів з дати набрання судовим рішенням законної сили у даній цивільній справі спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом повідомлення під час прямої трансляції під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », відеозапис якої зберегти на Youtube-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6» з викладенням фото-копії вступної та резолютивної частин рішення у даній цивільній справі;
- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 
216 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
5. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 
2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
6. Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, повідомлену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прямої трансляції під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі фактичних тверджень:
- «Наказывать, с одной стороны, за то что он позволяет, прикрываясь ОСОБА_3 , абсолютно четко, нападать на журналистов, считает, что ему все дозволено, ... а с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры... »;
- «... А с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры, они привыкли пилить коммунальное имущество, обворовывать садовые товарищества, да,и мелкий лавочник и жулик - позволяет себе, понимая, что его босс ОСОБА_3 вась-вась с Офисом президента, через ОСОБА_10, все у них чётенько, крутенько, они продолжают дальше пилить коммунальное имущество столицы, потоки коммунальных столичных предприятий, на застройках, на том, на сём, на пятом, на десятом»;
7. Зобов`язано ОСОБА_2 в строк не пізніше десяти календарних днів з дати набрання судовим рішенням законної сили у цій цивільній справі спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом повідомлення під час прямої трансляції під назвою «Спростування недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 », відеозапис якої зберегти на Youtube-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6» з викладенням фото-копії вступної та резолютивної частин рішення у даній цивільній справі;
8. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
9. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в 
розмірі 1 816,00 грн. 
10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна інформація була викладена у формі фактичного твердження та не є оціночним судженням. Інформація повідомляється чітко, точно та є констатацією факту. Її подано, як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. Вона не є припущенням чи критикою позивача, та її можна перевірити на достовірність. Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що він перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірив її достовірність або отримав її з офіційних джерел. З огляду на наведене, втручання у право позивача на недоторканність його честі та гідності було свавільним, неправомірним та не легітимним, оскільки не містило жодного фактичного підґрунтя.
11. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного доказу на обґрунтування заявленої суми такого відшкодування.
12. Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва 
від 13 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 22 380,00 грн.
13. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції вважав доведеним факт понесення позивачем витрат на проведення експертних досліджень, а тому такі витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, з огляду на відсутність доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх обсягу та вартості, суд вважав, що відсутні правові підстави для їх стягнення з відповідача.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
14. Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року залишено без змін. Додаткове рішення Подільського районного суду від 13 вересня 2023 року залишено без змін.
15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання спірної інформації недостовірною та зобов'язання відповідача її спростувати. Зазначено, що поширена відповідачем інформація містила місце вчинення злочину (СТ «Рябина»), характер дій особи, яким надано трактування, за змістом яких можна запідозрити участь ОСОБА_1 у кримінально-караних діяннях, що у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію» не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані про діяльність позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет їх відповідної дійсності. ОСОБА_2 не озвучував інформацію, яка стосується професійної діяльності ОСОБА_1 , що відповідало б критерію «суспільного інтересу» та цікавості з боку журналіста, не інформував суспільство про результати проведеного журналістського розслідування.
16. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції правомірно компенсував за рахунок відповідача 22 380,00 грн, за вирахуванням витрат на проведення експертного психологічного дослідження щодо визначення розміру моральної шкоди, який не враховувався судом при ухваленні рішення.
Узагальнені доводи касаційної скарги
17. 10 квітня 2026 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, додаткове рішення Подільського районного суду від 13 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
18. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі 
№ 712/4126/22, у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 
№ 757/15956/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 203/3490/18-ц, 
від 06 лютого 2019 року у справі № 761/28992/15-ц, від 11 липня 2019 року у справі № 757/29455/16, від 11 липня 2019 року у справі № 757/11361/17-ц, 
від 30 жовтня 2019 року у справі № 758/14326/15-ц, від 17 січня 2020 року у справі № 343/1867/17, від 17 лютого 2020 року у справі № 752/17699/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 362/1057/18, від 11 червня 2020 року у справі №757/1884/15-ц, від 17 червня 2020 року в справі № 334/11068/15-ц, 
від 24 березня 2021 року у справі № 428/3780/20-ц, від 06 вересня 2021 року у справі № 686/33548/19, від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
19. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилково висновку, що спірна інформація є фактичним твердженням. Вважає, що висловлювання «рейдери», «пилять коммунальное имущество», «жулик», «позволяет нападать на журналистов» є типовими прикладами оціночних суджень. Вжиті формулювання мають узагальнений, емоційно забарвлений характер, не розкривають конкретних обставин, часу, місця чи способу вчинення певних дій, а також відображають внутрішнє переконання автора щодо можливих мотивів чи обізнаності особи, що за своєю природою не піддається об'єктивній перевірці. Спірні висловлювання є вираженням суб'єктивної думки, оцінки та критики, а не фактичними твердженнями, у зв'язку з чим вони не можуть бути перевірені на відповідність дійсності.
20. Крім того, зазначає про помилковість висновків судів, що спірна інформація містить відомості про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень. У відеозаписі відсутні твердження, що позивач особисто вчинив конкретний злочин.
21. Вважає, що врахований судами висновок лінгвістичної експертизи є недопустимим доказом, а суд не надав правову оцінку спірним висловлюванням.
22. Акцентує увагу, що позивач є публічною медійною особою, відомим адвокатом та на момент поширення оспорюваних висловлювань обіймав посаду радника Київського міського голови з правових питань на громадських засадах. Також він був радником міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства ОСОБА_4 , голови «Укрпатенту» ОСОБА_9, брав участь у конкурсах на зайняття низки публічних посад.
23. Додатково зауважує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розподілі судових витрат, оскільки відшкодування витрат на «допроцесуальні» експертизи, які є недопустимим доказами у справі, не можуть бути покладені на відповідача.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24. Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/55124/21-ц, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
25. 01 травня 2026 року матеріали цивільної справи № 757/55124/21-ц надійшли до Верховного Суду.
26. Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27.  ОСОБА_1 є адвокатом та публічною особою.
28. Листом Виконавчого органу Київської міської ради від 24 лютого 2023 року повідомлено, що ОСОБА_1 був призначений радником Київського міського голови з правових питань на громадських засадах 21 грудня 2020 року. ОСОБА_1 було увільнено від виконання обов`язків радника Київського міського голови на громадських засадах 24 січня 2022 року.
29. Відповідно до Витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_5 зареєстровано 
КП №12021111230000588 за наступних обставин: 12 червня 2021 року близько 13:30 год. ОСОБА_6 , пребуваючи за адресою Київська область, Обухівський район, с. Старі Безрадичі, СТ «Рябіна», погрожував насильством щодо журналіста ОСОБА_5 , у зв`язку зі здійсненням цим журналістом професійної діяльності.
30.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 провів пряму трансляцію на Youtube-каналі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 .
31.  ОСОБА_1 вказує, що відповідачем було поширено наступну недостовірну інформацію щодо нього:
31.1. Наказывать, с одной стороны, за то что он позволяет, прикрываясь ОСОБА_3 , абсолютно четко, нападать на журналистов, считает, что ему все дозволено, ... а с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры... »;
31.2. «... А с другой стороны, прекрасно понимает, что они там рейдеры, они привыкли пилить коммунальное имущество, обворовывать садовые товарищества, да,и мелкий лавочник и жулик - позволяет себе, понимая, что его босс ОСОБА_3 вась-вась с Офисом президента, через ОСОБА_10, все у них чётенько, крутенько, они продолжают дальше пилить коммунальное имущество столицы, потоки коммунальных столичных предприятий, на застройках, на том, на сём, на пятом, на десятом».
32. За змістом звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 263/2021-ЗВ від 08 липня 2021 року встановлено дані щодо змісту веб-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8.
33. Відповідно до листа Київської обласної прокуратури Обухівської окружної прокуратури від 16 липня 2021 року №56-17-21 станом на 16 липня 2021 року прокурорами Обухівської окружної прокуратури обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статями 206, 206-2, 345-1, 121, 122, 125, 126, 129 Кримінального кодексу України, не затверджено та до суду не направлялись.
34. Листом Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2021 року №25/3-1219Вих-21 повідомлено, що за результатами опрацювання масиву даних ЄРДР станом на 15 липня 2021 року кримінальні провадження, в яких містяться дані про притягнення позивача за статтями 206, 206-2, 345-1, 121, 122, 125, 126, 129 КК України до кримінальної відповідальності як підозрюваного, не встановлені.
35. Листом Головного слідчого управління Національної поліції України 
від 16 липня 2021 року повідомлено, що відповідно до відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальні провадження. за підозрою позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вашому запиті, Головним слідчим Управлінням Національної поліції України не розслідуються.
36. Листом ГУНП в Київській області Обухівське РУП від 19 липня 2021 року повідомлено, що слідчими Обухівського РУП ГУНП в Київській області станом на 19 липня 2021 року не здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях, що розслідуються за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 121, 122, 125, 126, 129, 206, 206-2, 345-1 КК України. Слідчими Обухівського РУП ГУНП в Київській області обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених статтями 121, 122, 125, 126, 129, 206, 206-2, 345-1 КК України, станом на 19 липня 2021 року не складався.
37. Листом Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 22 вересня 2021 року повідомлено, що у період з 01 квітня 2021 року по дату надання відповіді будь-які заяви, звернення, скарги щодо вчинення позивачем протиправних та/або насильницьких дій відносно журналістів до Національної ради не надходили.
38. Листом Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 
2021 року встановлено, що згідно АСДС «Д-3» кримінальні провадження за обвинуваченням позивача не надходили та не реєструвались.
39. Аналогічна за змістом інформація викладена в інших листах від органів прокуратури та слідства.
40. Позивачем надано подяки, грамоти та відзнаки, які видані йому різними організаціями як публічних, так і приватних форм власності.
41. У звіті про науково-дослідну роботу, яка виконана 19 серпня 2021 року ФОП ОСОБА_7 , вказано, що є лінгвістичні підстави стверджувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те, що ОСОБА_1 дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосуванням вогнепальної зброї. Інформацію представлено, як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. За змістовими й формальними ознаками вона не співвідноситься з суб`єктивними уявленнями мовця про повідомлюване. Лексичних, граматичних або дискурсивних маркерів суб`єктивної модальності аналізоване висловлювання та його прагмасемантичний контекст не містить. За всіма лінгвістичними параметрами інформація, наведена в аналізованому висловлені, відповідає критеріям фактологічного твердження. Наявні лінгвістичні підстави констатувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те, що позивач є учасником корупції і розкрадання державного й комунального майна. Інформація в аналізованому висловлені відповідає критеріям фактологічного твердження. Інформація про позивача є негативною, здатна викликати до нього недовіру й неповагу, може бути принизливою для його честі й гідності і завдавати шкоди його діловій репутації.
42. Відповідно до висновку експерта №056/200 від 25 серпня 2021 року, який виконано експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз Ажнюком Б. М., є лінгвістичні підстави констатувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те, що позивач дав своїй охороні дозвіл напасти на журналістів із застосування вогнепальної зброї. Інформацію подано, як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. За всіма лінгвістичними параметрами інформація, наведена в аналізованому висловлені, відповідає критеріям фактологічного твердження. Наявні лінгвістичні підстави констатувати, що текстовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію про те, що позивач є учасником корупції і розкрадання державного й комунального майна. Інформація виражена у формі фактологічних тверджень. Інформація про позивача є негативною, здатна викликати до нього недовіру й неповагу, може бути принизливою для його честі й гідності і завдавати шкоди його діловій репутації.
43. У висновку експерта за результатами психологічного дослідження 
№3-29/11 від 29 листопада 2021 року, який виконано експертом Українського центру судових експертиз ОСОБА_8 , зроблено наступний висновок про те, що ситуація поширення ОСОБА_2 у мережі Інтернет (веб-портал «Youtube») ІНФОРМАЦІЯ_1 відеозапису із назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5 », посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 постала для позивача значно психотравмуючою, потягла несприятливі зміни функціонування психоемоційної та соціальної сфер особистості. Публічні звинувачення у скоєнні протиправних дій обумовили почуття скривдженої честі, приниженої гідності, порушеної ділової репутації, погіршили психологічну якість життя позивача, спричинивши фіксацію негативних психологічних переживань (моральних страждань). Орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних позивачу наслідками вищезазначеної ситуації, може становити 36 мінімальних заробітних плат.
Позиція Верховного Суду
44. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
45. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
46. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
47. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
48. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
49. Згідно з частинами другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
50. У той же час статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного життя.
51. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
52. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
53. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
54. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
55. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
56. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
57. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.
58. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
59. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
60. Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.
61. Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
62. Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
63. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
64. У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц).
65. Для захисту честі, гідності та ділової репутації суду необхідно чітко визначити предмет доказування у справі і що саме було предметом поширення інформації, тобто, чи є об`єктивні підстави для відповідальності за статтею 277 ЦК України. Для цього слід було визначитися з діями, явищами, фактами, на які направлений матеріал, а також безпосередній чи опосередкований характер мають ці дії, явища, факти з особою позивача. Тобто, поширена інформація від імені автора стосується безпосередньо особи позивача, чи цим самим опосередковано висвітлюються події, що стосуються позивача, у суспільному, колективному житті через призму думок автора. Це можливо зробити лише проаналізувавши весь контекст поширеної інформації, а не «вирвані» з нього терміни.
66. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 446/1953/16-ц/
67. Особисте трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря є оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/22307/17-ц, від 02 червня 2022 року в справі № 757/55559/20-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 201/10970/21).
68. ЄСПЛ, розглядаючи справи про дифамацію по суті, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.. 
69. У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.
70. Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство в значній мірі і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, 
§ 66, 26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ Affaire Darthold c. Allemagne, №8734/79, § 58, 25 березня 1985 року). 
71. Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 у справі про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії» від 21 березня 2002 року, «Яновський проти Польщі» від 21 січня 1999 року та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.
72. У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
73. У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.
74. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
75. Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики в засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Водночас зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
76. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду 
від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц.
77. Таким чином межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій.
78. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
79. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
80. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
81. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
82. Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається в касаційному порядку,  ОСОБА_1 посилався на розповсюдження відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 на Youtube-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6» під час прямої трансляції під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » інформації, яка у стверджувальній формі повідомляє необмежене коло осіб про те, що він вчинив протиправні дії, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність і ділову репутацію.
83. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна інформація стосувалася причетності позивача до вчинення правопорушень (зокрема, щодо рейдерської діяльності, нападу на журналістку, обкрадання садового товариства), яку можна перевірити на предмет її дійсності, а тому має ознаки фактичного твердження. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсності поширеної відповідачем інформації про причетність позивача до вчинення протиправних дій, у зв'язку із чим суди дійшли загалом обґрунтованого висновку, що поширена відповідачем на Youtube-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6» інформація необмежному колу осіб є недостовірною, негативною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 , оскільки призводить до формування у суспільства негативного враження про нього і створює уявлення про те, що він причетний до протиправних дій.
84. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що зміст оспорюваної інформації у її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, не надання відповідачем будь-яких доказів на підтвердження її достовірності, свідчить про наявність підстав для визнання такої інформації недостовірною. Будь-яких посилань на те, що така інформація є отриманою з інших джерел, що могло б свідчити про особисте трактування автором здобутої інформації та оціночний характер оспорюваних суджень, спірні висловлювання не містили.
85. З урахуванням наведеного, необґрунтованими є посилання касаційної скарги на оціночний характер поширеної інформації. Доказів на підтвердження достовірності висвітлених відповідачем тверджень, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано. 
86. У частині доводів касаційної скарги про те, що спірні висловлювання стосувалися критики публічної особи, колегія суддів зауважує, що незважаючи на те, що межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, однак публічні особи, які спричиняють жваву суперечку чи гарячі дебати щодо їхньої поведінки і публічних виступів, не повинні потерпати від публічного звинувачення у вчиненні протиправних дій без підтвердження таких заяв фактами.
87. Спірна інформація містить фактичні твердження про вчинення позивачем кримінальних правопорушень. Більш того, ОСОБА_2 під час спірної прямої трансляції зазначав, що з метою притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинення зазначених ним злочинів він особисто подав три заяви про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень. Водночас, матеріали справи не містять доказів наявності відповідних кримінальних проваджень, відкритих за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, про які зазначав ОСОБА_2 під час прямої трансляції під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5».
88. При цьому контекст поширеної відповідачем інформації безпосередньо не стосувався виконання ОСОБА_1 його пуьлічних обов'язків чи результатів проведеного журналістського розслідування, що могло б відповідати критерію «суспільного інтересу» до публічної особи.
89. З урахуванням наведених фактів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності достатніх підстав для визнання спірної інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки спірні висловлювання відповідача виходять за межі допустимої критики.
90. Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій загалом правильно визначилися з характером спірних правовідносин, контекстом оприлюдненої інформації, відсутністю належних доказів достовірності поширених тверджень, а також балансом між конкуруючими інтересами, у зв`язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
91. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
92. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
93. Посилання касаційної скарги на відсутність правових підстав для урахування висновків лінгвістичної експертизи, колегія суддів відхиляє.
94. Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій надавали оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності.
95. Як суд першої, так і суд апеляційної інстанції ураховували приписи статті 110 ЦПК України, згідно з якими висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
96. Суд апеляційної інстанції додатково зауважував, що висновки лінгвістичних експертиз чи наукові висновки не мають визначального значення при розгляді справи, а при вирішенні питання про визнання інформації недостовірною та її спростування у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
97. Доводи касаційної скарги щодо не урахування судами попередніх інстанцій відсутності в експертів повноважень на проведення лінгвістичної експертизи, яка належить до криміналістичних, не впливають на висновки судів, наданих з урахуванням оцінки усіх доказів у їх сукупності. 
98. Більш того, позивачем на обґрунтовуванні своїх вимог надано звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 263/2021-ЗВ від 08 липня 2021 року, висновок експерта за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи № 056/200 
від 25 серпня 2021 року, звіт про науково-дослідну роботу від 19 серпня 2021 року, висновок експерта за результатами психологічного дослідження № 3-29/11 
від 29 листопада 2021 року. Доказів про відсутність у спеціалістів та експертів відповідних професійних навичок та необхідних дозвільних документів на виконання такої роботи, до матеріалів справи не надано.
99. В частині доводів касаційної скарги щодо неправильного розподілу судом першої інстанції судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
100. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
101. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
102. Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
103. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини перша статті 133 ЦПК України).
104. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини другої статті 133 ЦПК України).
105. Відповідно до частин шостої, дев'ятої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
106. Врахувавши наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту понесення позивачем витрат на залучення спеціалістів та експертів, відсутність доказів неспівмірності таких витрат, а також з огляду на частину задоволених вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов мотивованого висновку про наявність правових підстав для стягнення таких судових витрат з відповідача в порядку розподілу судових витрат у справі.
107. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається в касаційному порядку, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
108. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданої правової оцінки доказам у справі у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
109. Зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, 
від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19(910/13492/21)).
110. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
111. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , які стали підставою для відкриття касаційних проваджень у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
2. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, додаткове рішення Подільського районного суду від 13 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2026 року залишити без змін.
3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович