ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4219/26 Справа № 199/12887/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Петешенкової М.Ю.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Кузнєцова А.С.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У вересні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом проти  ОСОБА_2 , в якому вимагав розірвати шлюб укладений між сторонами.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу передано на розгляд за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра. 
Суд першої інстанції виходив з того, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а саме Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
26 січня 2026року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026року.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклав вимогу про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025року цивільну справу вже було передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`янського. 
У зв`язку з цим, скаржник вважав, що оскільки спори між судами про підсудність не допускаються, справа, передана з одного суду до іншого, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана, та повторна передача справи за підсудністю є незаконною.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
02 лютого 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з суду першої інстанції цивільну справу №199/12887/25.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року №412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_4 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 23 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
13 травня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2026року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
11 червня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 , згідно наявним у справі документам, - АДРЕСА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Передаючи справу за підсудністю до іншого суду, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що місце реєстрації відповідача є Донецька область, м.Білозерське, тож зазначена цивільна справа належала до територіальної юрисдикції (підсудності) Добропільського міськрайонного суду Донецької області.
Оскільки рішенням Вищої ради правосуддя змінено територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом їх передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з 07 жовтня 2024року, вважав, що справа підсудна саме Амур-Нижньодніпровському районному суду міста Дніпра.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.
Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.
Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.
Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.
Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд /стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України/.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів /частина перша статті 4 ЦПК України/.
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом /стаття 27 ЦПК України/.
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, що діяла на час звернення з позовом у цій справі) вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.
Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.
Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.
Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.
Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.
З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.
Суд першої інстанції встановив, що місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , тож зазначена цивільна справа належала до територіальної юрисдикції (підсудності) Добропільського міськрайонного суду Донецької області.
Та рішенням Вищої ради правосуддя змінено територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом їх передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з 07 жовтня 2024року.
Ухвалюючи рішення про передачу справи за підсудністю за місцем реєстрації відповідача, суд першої інстанції, зважаючи на викладені вимоги закону, дійшов правильного висновку, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не підтверджує зареєстрованого місця проживання заявника в установленому законом порядку, що виключає можливість розгляду справи Заводським районним судом міста Кам`янського.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач посилався на те, що оскільки спори між судами про підсудність не допускаються, справа, передана з одного суду до іншого, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана, то повторна передача справи за підсудністю є незаконною.
Проте, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, тож важливим є визначення правильної територіальної юрисдикції на даному етапі прийняття справи до розгляду. 
Тож суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність передачі справи за підсудністю на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра.
Дотримання судом першої інстанції норм процесуального права не порушує доступ заявника до правосуддя і гарантує дотримання процесуальних прав обох сторін, їх право на справедливий судовий розгляд.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Сукупність вищезазначених обставин та положень закону дають підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу справи на розгляд іншого суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 19 січня 2026року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 18 червня 2026року.

Судді: