Справа № 496/6638/24
Провадження № 2/496/1678/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Гакман М.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 54853 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. 
В обґрунтування позову зазначено, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08.08.2024 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 2 роки. Суд розглянув обвинувальний акт у порядку спрощеного провадження, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі: клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні; заяви обвинуваченого ОСОБА_2 щодо визнання своєї винуватості у повному обсязі; заяв потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_1 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; матеріалами досудового розслідування. Судом досліджено обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у тому числі документи, які засвідчують безперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_2 своєї винуватості, суд дійшов до висновку, що встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_2 за ч. 1 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю. Так, 29.05.2024 о 21 год.50 хв. ОСОБА_2 перебуваючи в селищі Усатово по вул. Залізничників Одеського району Одеської області, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, відверто ігноруючи встановлені у суспільстві норми і правила, проявляючи неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, використовує заздалегідь заготовлений молоток, увірвався до торговельної зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться у володіння ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, безпричинно, навмисно почав наносити хаотичні удари молотком по товару, терміналу самообслуговування та холодильникам магазину. Внаслідок вказаних умисних дій відповідача ОСОБА_2 було пошкоджено майно магазину «Пан», яке належить позивачу ОСОБА_1 на загальну суму 54 853 грн., а саме: морозильна камера М-400 SKL №0317040617, відновлена вартість якої становить 5 580 гривен; рамка монітора 19 «проекційна зі склом та б\в монітором.+ Скло+Монітор, відновлена вартість якої становить 7749 грн.; холодильна шафа « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відновлена вартість якої становить 11 162, 40 грн..; касовий апарат Міні -Т400МЕ, вартість якого складає у розмірі у 8970 грн.; торговий прилавок, відновлена вартість якого складає 19 647 грн.; зіпсовано продукції (морозиво) на суму 1744, 60 грн. Внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу заподіяно матеріальні збитки у розмірі 54 853 грн. 
На даний момент відповідач ОСОБА_2 добровільно не відшкодовував завдані збитки.
В момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 хуліганських дій, що супроводжувалося знищенням металевим молотком виробничого майна магазину та його товару, потерпіла ОСОБА_1 пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху. Наслідки вчинених хуліганських дій обвинуваченим ОСОБА_2 призвели до появи у потерпілої негативних психосоматичних та психоемоційних змін: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, насторога, тривога порушення сну, знижений настрій, нервозність, дратівливість, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга. Враховуючи принципи справедливості та розумності, а також курс української валюти по відношенню до долара США, як потерпіла, позивач ОСОБА_1 оцінює завдану її моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник позивача - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій не заперечував проти винесення судом заочного рішення, позов підтримав, просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. 
Верховний суд у постанові від 18.03.2021 року по справі №911/3142/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. 
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08.08.2024 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 2 роки.
Біляївським районним судом Одеської області під час розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_2 29.05.2024 року, о 21:50 год., перебуваючи в АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення хуліганських дій, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, зайшов в торгівельний зал магазину «Продукти», який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та, усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, маючи на меті прагнення самоутвердитись за рахунок порушення громадського порядку, реалізуючи зазначений умисел, спрямований на його порушення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки, відверто ігноруючи встановлені у суспільстві норми і правила поведінки, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, почав наносити хаотичні удари заздалегідь заготовленим для пошкодження майна молотком, що знаходився у нього в руках по прилавку, вагам та холодильнику магазина. Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а саме ваги вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., скло холодильника вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., вітрина з полками вартістю 500 (п`ятсот) грн., зіпсований товар у вигляді швидкопсувних продуктів вартістю 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн., чим заподіяні матеріальні збитки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на загальну суму 10 (десять) тисяч гривень, грубо порушено громадський порядок, спокій громадян та нормальну роботу магазину. Продовжуючи свої дії, охоплені єдиним умислом, ОСОБА_2 , з метою продовження хуліганських дій, зайшов до торгівельної зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та розташований неподалік магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_1 , та, усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, маючи на меті прагнення самоутвердитись за рахунок порушення громадського порядку, реалізуючи зазначений умисел, спрямований на його порушення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки, відверто ігноруючи встановлені у суспільстві норми і правила поведінки, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, почав наносити хаотичні удари заздалегідь заготовленим для пошкодження майна молотком, що знаходився у нього в руках, по товару, терміналу самообслуговування та холодильникам магазину. Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме морозильна вітрина Juka М400 SKL вартістю 67990 грн., термінал самообслуговування вартістю 8899 грн., зіпсований товар у вигляді швидкопсувних продуктів на суму 2814 грн., чим заподіяні матеріальні збитки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на загальну суму 79703 грн., грубо порушено громадський порядок, спокій громадян та нормальну роботу магазину.
До позовної заяви адвокат Гакман М.С. долучив копії матеріалів вищевказаного кримінального провадження№12024167250000082 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 .
12.02.2024 року між ПП «Марсель8» (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір поставки №27, пунктом 1.1. якого передбачено, що продавець зобов`язується передавати у власність покупця товар партіями згідно накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору. 
30.05.2024 року було підписано акт №609 про повернення холодильного обладнання, згідно якого, ФОП ОСОБА_5 повернула ПП «Марсель8» морозильну камеру модель ЮКА-400.
Відповідно до листа ПП «Марсель8» №96 від 03.06.2024 року, адресованому ФОП ОСОБА_5 , вартість пошкодженого холодильного обладнання ПП «Маресель8», надано для реалізації продукції ТМ Рудь, а саме лицьового складу морозильної камери М 400 SKL, становить 5580 грн.
01.03.2024 року між ФОП ОСОБА_6 (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) було укладено договір оренди №33, умовами якого передбачено, що орендар зобов`язується встановити платіжний термінал орендодавцю.
01.03.2024 року між ФОП ОСОБА_6 (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) було підписано акт прийому-передачі платіжного терміналу.
03.06.2024 року ФОП ОСОБА_6 надіслав на адресу ФОП ОСОБА_1 претензію з вимогою компенсувати витрати на закупівлю обладнання та ремонт термінала, який був пошкоджений у магазині позивача, у розмірі 8899 грн.
Відповідно до рахунку № НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_6 , вартість рамки монітора19 проекційна зі склом та б/в монітором +скло+монітор становить 7749 грн.
ТОВ «Дистрибуційна Компанія «Оптима» (продавець) і ФОП ОСОБА_1 (користувач) уклали акт приймання-передачі обладнання, згідно якого продавець передав у власність користувачу холодильну шафу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з логотипом ОСОБА_7 . У зв`язку з тим, що торгове обладнання було пошкоджене на торговій точці, користувач повинен компенсувати витрати на закупівлю обладнання та ремонт холодильника у розмірі 11162,40 грн., що підтверджується претензією №ПОД-000015 від 04.06.2024 року, рахунком на оплату №1406 від 04.06.2024 року, актом №22110 №ООДС-00743 від 01.12.2023 року.
Відповідно до рахунку-фактури №129/65/2024, виданого ФОП ОСОБА_8 , вартість відновлення прилавку становить 19647 грн.
Відповідно до рахунку-фактури від 06.08.2024 року, СГ ОСОБА_9 сплатила ПМП «Поіск» грошові кошти у сумі 8970 грн. за касовий апарат Міні-Т400МЕ.
Згідно накладної від 04.06.2024 року, у магазині ОСОБА_1 зіпсовано продукції (морозиво) на суму 1744, 60 грн. 
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до вимог п.п.8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що факт її заподіяння підтверджується вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08.08.2024 року у справі №496/4533/24, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, та враховуючи, що ОСОБА_1 документально підтверджено понесення витрат, пов`язаних з відновленням майна, пошкодженого відповідачем ОСОБА_2 , позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 54853 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 20 000 грн., суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, окрім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 4, 5 вказаної постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п.9 постанови Пленуму, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Представник позивача, звертаючись з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, зазначив, що діями ОСОБА_2 було завдано ОСОБА_1 моральну шкоду, оскільки остання пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху. Наслідки вчинених хуліганських дій обвинуваченим ОСОБА_2 призвели до появи у потерпілої негативних психосоматичних та психоемоційних змін: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, насторога, тривога порушення сну, знижений настрій, нервозність, дратівливість, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга.
Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків.
Суд дійшов до переконання, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, їх негативному наслідку, в тому числі і пов`язаними із хуліганськими діями ОСОБА_2 та із пошкодженням майна, перебуваючого у користуванні позивача, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України.
Враховуючи моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 20 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1,ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з квитанції від 03.10.2024 року за подання даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а тому вказані судові витрати підлягають стягненню з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). 
Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано до суду: договір про надання правничої (правової) допомоги від 22.07.2024 року, укладений між ОСОБА_10 та адвокатом Гакман М.С.; акт приймання виконаних робіт від 30.09.2024 року, яким визначено вартість адвокатських послуг в рамках даної справи; прибутковий касовий ордер №1 від 30.09.2024 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 сплати ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 25 000 грн. на підставі договору від 22.07.2024 року.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 документально підтвердила витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн., суд вважає, що на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 386, 1166-1167 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 272, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 54 853 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні та моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) витраті по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. 
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя     М.Л. Пасечник