ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
09 червня 2026 року
м. Харків
справа № 2/5-358
провадження № 22-ц/818/4159/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №2/5-358 від 30 березня 1992 року, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 2/5-358 від 30 березня 1992 року.
Ухвалою Основ`янського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявниці.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на недоведеність встановлених судом обставин та порушення норм матеріального та процесуального права, а також на порушення прав позивача на доступ до правосуддя.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 . За життя спадкодавця було ухвалено рішення про право власності на спадкове майно. Відновлення втраченого провадження є важливим для отримання спадщини.
Перевіряючи законність і обґрунтованість повернення позовної заяви позивачу як не поданої, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону, з огляду на таке.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не є учасником цивільної справи № 2/5-358, оскільки не брала участі у її розгляді, а рішення «Народного суда Червонозаводского района г. Харькова» від 30 березня 1992 року ухвалено стосовно інших осіб.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтвом № НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина.
Згідно свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 .
Таким чином заявниця ОСОБА_1 , є донькою та спадкоємицею за законом після смерті батька ОСОБА_3 та звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав.
30 березня 1992 року Червонозаводським районним судом м.Харкова ухвалено рішення, яким, зокрема, визнано свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я ОСОБА_3 в частині 76/900 частки на житловий будинок н по АДРЕСА_1 та в частині 2/9 частки на житловий будинок по АДРЕСА_2 - недійсним.
Таким чином зазначене судове рішення стосувалося батька заявниці, якому належала частка житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Для оформлення спадщини необхідно надати судове рішення від 30 березня 1992року у справі N? 2/5-358, з відміткою про набрання ним законої сили, яким здійснено перерозподіл ідеальних часток житлового будинку.
Однією з гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права — відновлення втраченого судового провадження. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Тому виконання рішення суду повинно розглядатись як невід`ємна частина судового процесу в розумінні ст.6 конвенції (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, «Брумареску проти Румунії» від 28.11.99, «Бакай та інші проти України» від 9.11.2004).
Згідно зі ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення, або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
Згідно із ч.ч.1,2 ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.
Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.
За змістом розділу десятого «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до ч.1 ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення. Для оскарження судового рішення, його перегляду за нововиявленими обставинами необхідним є не лише відновлення самого рішення, а й відновлення письмових доказів у справі, які досліджувалися судом і результати оцінки яких відображені у такому рішенні.
Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 зазначала, що відновлення втраченого судового провадження, зокрема рішення суду їй необхідне, для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який був учасником справи у 2012 році.
Таким чином ОСОБА_1 подає заяву як правонаступниця ОСОБА_3 (процесуальне правонаступництво).
Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Суд на зазначене уваги не звернув та помилково вважав, що заява ОСОБА_1 підлягає поверненню, оскільки подана особою, яка не є учасником справи.
Відповідно до п. 6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на вищенаведене, повертаючи заяву, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст. 379, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2026 року – скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:          Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова