КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №366/2297/25 Суддя І інстанції - Мовчан В.В. 
Провадження № 33/824/591/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.
Згідно постанови судді, 17.07.2025 близько 10 год. 35 хв. в м. Чорнобиль по вулиці Кірова, поблизу будинку 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Фіат Дукато, р/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці за допомогою алкотестера Драгер, результати 1,77 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, мотивуючи клопотання тим, що йому не було вручено копію постанови, а також постанова не була опублікована в ЄДРСР, що унеможливило своєчасне ознайомлення з її змістом.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що зупинка транспортного засобу була безпідставною, оскільки поліцейськими не зазначено конкретну причину зупинки, ані у протоколі, ані на відеозаписі, у зв`язку з чим апелянт вважає, що зупинка була незаконною, а всі подальші дії поліції - незаконними, а оформлені працівниками поліції докази є недопустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП.
Також апелянт зазначає, що він є військовослужбовцем, а в порушення ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд проводили поліцейські цивільної патрульної служби, що також є незаконним та не відповідає спеціальній процедурі, а відтак, усі результати такого огляду є недопустимими доказами. Більше того, як вказує апелянт, у протоколі не зазначено відомостей про присутність уповноваженої посадової особи ВСП, що є грубим порушенням процедури. 
Крім того, апелянт звертає увагу, що під час складання протоколу йому не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Халупка С.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Щодо питання про поновлення строку на оскарження постанови, то слід зазначити, що як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 при розгляді справи присутній не був, даних про своєчасне отримання ним копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять, до ЄДРСР постанова надіслана 06.11.2025, а забезпечено надання загального доступу 10.11.2025, що унеможливило своєчасне ознайомлення з її змістом, а тому, з метою забезпечення реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення, вважаю, що строк апеляційного оскарження постанови судді Іванківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року слід поновити.
По суті апеляційної скарги слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , порушення останнім вимог п. 2.9 (а) ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №394121, згідно якого 17.07.2025 близько 10 год. 35 хв. в м. Чорнобиль по вулиці Кірова, поблизу будинку 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Фіат Дукато, р/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці за допомогою алкотестера Драгер, результати 1,77 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і в якому він зазначив, що протоколом згоден. 
В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківкою чеку з приладу «Драгер» з позитивним результатом - 1.77 проміле; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність письмових доказів у справі доходжу висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення п.п. 2.3(в), 5.1 ПДР (непристебнутий ремінь безпеки). В ході спілкування у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Результати огляду склали 1.77 проміле, у зв`язку з чим поліцейський повідомив, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На неодноразові запитання працівника поліції з приводу чи погоджується ОСОБА_1 з результатами пройденого тесту за допомогою приладу Драгер ОСОБА_1 відповів, що погоджується, а в подальшому в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що з протоколом згоден. 
Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу була безпідставною, є необґрунтованими та спростовуються даними відеозапису, з якого вбачається, що працівник поліції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 , що його було зупинено за порушення п.п. 2.3(в), 5.1 ПДР, а саме за непристебнутий пасок безпеки, проти чого ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень. 
Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, зокрема, без присутності уповноваженої посадової особи ВСП, як того вимагає закон, адже він є військовослужбовцем. 
Так, за змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Як було встановлено, у даному випадку ОСОБА_1 був зупинений 17 липня 2025 року близько 10 год. 35 хв. в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини. Доказів про те, що він керував транспортним засобом поза військовою частиною за наказом відповідного командира, чи перебування там відповідало обов`язкам військовослужбовця не надано. Також, ОСОБА_1 не надано відповідних доказів про те, що на час зупинки автомобіля під його керуванням, він перебував у відрядженні. 
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст.266 КУпАП.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому, статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст.266 КУпАП. Сам факт перебування його у якості військовослужбовця поза межами території військової частини та без надання доказів про те, що він керував транспортним засобом поза військовою частиною за наказом відповідного командира, як і не надання відповідних доказів про те, що на час зупинки автомобіля під його керуванням, він перебував у службовому відрядженні чи перебування його там відповідало обов`язкам військовослужбовця, не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідність проведення огляду в особливому порядку.
Також є неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції його не було ознайомлено з його правами, оскільки останній, згідно відеозапису, без будь - яких зауважень підписав протокол про адміністративне правопорушення в графі, згідно якої особі роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Отже, доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. 
Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч твердженням апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Таких доводів, які б спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка до того ж є безальтернативною.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду, при апеляційному розгляді не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Іванківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,- 

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_1 - задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови судді Іванківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал