ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 травня 2026 року 	Справа № 280/2124/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
12 березня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2021 по 05.02.2026 у сумі 1 815 632,00 грн. (один мільйон вісімсот п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять дві гривні 00 копійок);
зобов`язати відповідача нарахувати позивачу за кожний місяць вимушеного прогулу з 21.10.2021 по 05.02.2026 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за відповідний місяць нарахування.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к ОСОБА_1 з 20.10.2021 звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, у зв`язку з поновленням на посаді ОСОБА_2 , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу». Представник позивача зазначає, що зазначений наказ було оскаржено в судовому порядку та рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 280/10981/21 позов задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та зобов`язано Держпродспоживслужбу запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року. Представник позивача зазначає, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі №280/10981/21 набрало законної сили лише 05 лютого 2026 року, у зв`язку із ухваленням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №280/10981/21 від 05 лютого 2026 року. Представник позивача зазначає, що у зв`язку із незаконним звільненням позивача з роботи, наявні підстави для стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, яке є юридичною особою та яким позивачеві нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2021 до 05.02.2026, оскільки розгляд справи про незаконне звільнення здійснювався понад рік з незалежних від нього причин. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідач зазначає, що обов`язковою умовою для прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку є винесення рішення про поновлення на роботі. Відповідач вказує на те, що за результатами розгляду справи №280/10981/21 рішення про поновлення на роботі не приймалось. Також, відповідач зазначає про те, що рішення про виплату працівникові середнього заробітку приймається органом, який розглядає трудовий спір одночасно при винесенні рішення про поновлення на роботі. Відповідач вказує на те, що вирішуючи спір у справі №280/10981/21 судом не було прийнято ані рішення про поновлення позивача на роботі, ані про стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу. Також, представник відповідача вказував на те, що станом на дату звільнення позивача з роботи він був відсторонений від займаної посади без збереження заробітної плати, тому у позивача відсутні підстави для заявлення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 21.05.2021 року ОСОБА_1 наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.05.2021 №268-К призначено на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області як такого, що визначений переможцем конкурсу, в порядку просування по службі.
Наказом Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області у зв`язку з поновленням на посаді ОСОБА_2 , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу», з 20.10.2021.
Позивач, не погодившись з наказом про звільнення, оскаржив його в судовому порядку до Запорізького окружного адміністративного суду, а саме 12.11.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якій позивач просить суд: скасувати наказ відповідача від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 21.10.2021.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 по №280/10981/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме суд вирішив:
визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 по №280/10981/21 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 в адміністративній справі №280/10981/21 скасовано, у справі №280/10981/21 прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, ОСОБА_3 , про скасування наказу та поновлення на роботі.
Постановою Верховного Суду від 05.02.2026 по справі №280/10981/21 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №280/10981/21 скасовано, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 у справі №280/10981/21 залишено в силі.
Позивач, вважаючи, що у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду по справі №280/10981/21, є підстави стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, яке є юридичною особою та яким позивачеві нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2021 до 05.02.2026, звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч.1 ст.94 Кодексу Законів про працю України (далі- КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до приписів частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
Частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Системний аналіз приписів статті 235 КЗпП України дозволяє дійти висновку, що вимушений прогул це - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.
При цьому, вимушеності такому прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.
Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
За таких обставин, підставою для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі.
Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 по справі №280/10981/21, яке набрало законної сили 05.02.2026, було встановлено факт прийняття незаконного рішення про звільнення позивача з займаної посади, у зв`язку з чим було визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Водночас, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 по №280/10981/21 ОСОБА_1 не було поновлено на роботі в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Запорізькій області, як і не було вирішено питання стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Отже, суд, під час ухвалення рішення по справі №280/10981/21, фактично відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення на роботі та зобов`язав Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року.
За таких обставин, на даний час відсутня одна із обов`язкових складових з якою законодавець пов`язує обов`язок виплатити середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме факт поновлення працівника на роботі.
Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що після набрання законної сили рішенням суду по справі №280/10981/21 таке рішення було фактично виконано шляхом поновлення позивача на роботі.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 на даний час перебуває у трудових відносинах з Головним управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області та/або в цілому з Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в т.ч. в особі її територіальних підрозділів.
З урахуванням викладено, з огляду на відсутність факту поновлення позивача на роботі, вимоги про нарахуванням йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та не обґрунтованими.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що закріплене право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язане з тим, що працівник, який працював та отримував заробітну плату, був безпідставно позбавлений такого права внаслідок протиправних дій роботодавця. 
У даному випадку на дату прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи, останній фактично не працював, повноваження за посадою начальника Головного управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області не здійснював, заробітну плату не отримував.
Судом встановлено, що ухвалами Мелітопольського міського суду Запорізької області від 12.08.2021 та від 07.10.2021 по справі №937/7545/21 відсторонено ОСОБА_1 від посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, згідно з ч.5 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» та ч.2 ст.154 КПК України.
Зазначені судові рішення реалізовані наказами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 13.08.2021 №454-к та від 12.10.2021 №568-к.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач на момент звільнення фактично не працював за посадою та не отримував заробітну плату, а відповідно звільнення позивача з займаної посади не позбавило позивача права на отримання заробітної плати.
При цьому, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що відсторонення позивача від посади закінчилось 10.11.2021 та в подальшому в межах кримінального провадження не продовжувалось, оскільки з урахуванням того, що позивача було звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, то відповідно були відсутні підстави для відсторонення позивача від посади, яку він не обіймав станом на 10.11.2021.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2021 по 05.02.2026 у сумі 1 815 632,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (69036, м. Запоріжжя, бул. Примаченко Марії, 20-А, код ЄДРПОУ 40311343) про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова