ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/295/25     Головуючий в 1 інст.Петренко Л.В.
Провадження №33/807/97/26      Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Кузьміна Є.О. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 березня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,
стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 03 січня 2025 року о 23-22 годині в Запорізькій області, смт.Комишуваха, по вул.Богдана Хмельницького, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Benz державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю с порожнини рота, порушення мови), від проходження огляду на місці та медичного огляду у лікаря-нарколога на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кузьмін Є.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не підтверджується наявними матеріалами справи.
Зауважує, що в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того факту, що працівниками поліції у ОСОБА_1 дійсно були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, що, в свою чергу, давало б підстави для направлення останнього на огляд у встановленому законодавством порядку. 
Також, сторона захисту вказує, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, не забезпечено можливість скористатись правовою допомогою адвоката при складанні протоколу. 

Заявлене захисником-адвокатом Кузьміним Є.О. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кузьмін Є.О. участі у розгляді справи судом першої інстанції не брали, відомості про отримання останніми копії постанови суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні. Захисник-адвокат Кузьмін Є.О. був ознайомлений із змістом оскаржуваної постанови 15 квітня 2025 року і в той же день звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, окрім іншого, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Тобто, зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана захисником апеляційна скарга підлягає розгляду. 

В судове засідання, призначене на 06 березня 2026 року, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кузьмін Є.О. не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав апеляційний розгляд справи задля виклику ОСОБА_1 , останній викликався до суду шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною працівником поліції у протоколі, зі слів ОСОБА_1 , та стороною захисту при поданні апеляційної скарги, а також за допомогою SMS – повідомлень за номером телефону, вказаним в рапорті працівника поліції, згідно з відповідними довідками у додатку «Viber» судові повістки є доставленими, крім того, згідно з довідками про доставку електронного документу, судові повістки надсилалися одержувачу ОСОБА_2 в його електронний кабінет.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18, згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній, долею своєї справи не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку ОСОБА_1 та його захисника може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №212388 від 04 січня 2025 року, з якого убачається, що 03 січня 2025 року о 23-22 годині в смт Комишуваха, по вул.Богдана Хмельницького, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Benz державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законодавством порядку під відеозапис на бодікамеру тес-4. Від керування відсторонений, авто припарковане на узбіччі дороги, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 січня 2025 року;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Огляд ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6810 не проводився у зв`язку із відмовою останнього на місці зупинки транспортного засобу;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія НОМЕР_2 ;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Згідно з оскаржуваною постановою суду, в судові засідання ОСОБА_1 неодноразово викликався, а саме 23 січня 2025 року, 12 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року, проте не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судової повістки за адресою проживання, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення та смс-повідомлення. Жодних клопотань чи заяв на адресу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від ОСОБА_1 не надходило. Про причини неявки не повідомив.
Крім того, від адвоката Кузьміна Є.О. 12 лютого 2025 року надходило клопотання про відкладення судових засідань та ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, однак станом на 13 березня 2025 року адвокат не з`явився до Шевченківського суду м.Запоріжжя для ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, що в свою чергу свідчить про затягування розгляду справи по суті.
Суд зауважив, що ОСОБА_1 відомо про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а також про місце розгляду справи, докази, які спростовують обставини викладені в протоколі, до суду не надав, клопотань про відкладення судового засідання від останнього не надходило. При цьому присутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, в розумінні ч. 2 ст. 268 КУпАП.
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Що стосується доводів захисника-адвоката Кузьміна Є.О. про те, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не підтверджується наявними матеріалами справи, апеляційний суд звертає увагу на таке.
З наявного в справі відеозапису убачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 повідомляв, звідки та куди він прямує. При цьому відеозаписом підтверджується, що у ОСОБА_1 була порушена мова та працівники поліції запитали у нього, чи вживав він щось. Немцев відповів ствердно, у зв`язку із чим, працівниками поліції було запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, але від огляду ОСОБА_1 відмовився, зазначивши, що не хоче проходити огляд. Далі, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що стосовно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснено останньому його права та обов`язки. Крім того, працівники поліції з`ясували у ОСОБА_1 , чи буде він надавати якісь пояснення, отримувати копії, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. 
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чого сам ОСОБА_1 не заперечував.
В свою чергу, статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. 
Одним із таких розпоряджень поліцейського, є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21, п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 липня 2025 року у справі № 990SCGC/9/25).
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), згідно з якими, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у такої особи ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на думку суду апеляційної інстанції не є переконливою та спростовується вищевказаними доказами, в т.ч. відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 категорично зазначив про відмову від проходження огляду. 
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, не забезпечено можливість скористатись правовою допомогою адвоката при складанні протоколу, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зазначеними вище, зокрема і відеозаписом. 
Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, правова допомога є багатоспекторною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Європейський суд з прав людини в п. 32 справи "Максименко проти України", обґрунтував необхідність забезпечення правової допомоги у випадку коли, інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають обов`язкового представництва у випадках коли йдеться про позбавлення особи свободи. 
Будь-яких обмежень в процесуальних правах водія ОСОБА_1 під час складання протоколу з боку працівників поліції судом не встановлено. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не був обмежений у можливості реалізувати свої процесуальні права.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 мав захисника під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції,.
На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколі, в матеріалах справи відсутні.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою. 
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП і наклав на ОСОБА_1 стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
поновити захиснику-адвокату Кузьміну Є.О. строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кузьміна Є.О. залишити без задоволення. 
Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 березня 2025 року стосовно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду     С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 336/295/25