ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 363/1358/25
провадження № 61-15669св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа - Державне підприємство «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року в складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У березні 2025 року керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом про витребування земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року позов керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації залишено без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не усунув недоліки позовної заяви, а саме не надав суду доказів здійснення експерно-грошової оцінки спірних земельних ділянок станом на дату подання позовної заяви та внесення визначеної нею вартості на депозитний рахунок суду.
Постановою Київського апеляційного суду від12 листопада 2025 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що залишення позову без розгляду з підстав, наведених судом першої інстанції, є необґрунтованим. 
ЦПК України не містить вимог щодо надання позивачем до позовної заяви звіту або висновку про оцінку майна, яке є предметом позову. Надання таких доказів є правом позивача.
Прокурор пред`явив позов до відповідачів як до недобросовісних набувачів, тому вимога суду першої інстанції про надання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна є помилковою.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від12 листопада 2025 року і залишити в силі ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, зробивши висновок про незастосування нової редакції статей 177, 185 ЦПК України, неправильно застосував статтю 5 ЦК України. Крім того, надавши оцінку правовим підставам позову, апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
08 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким, зокрема, внесені зміни до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.
Так, статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою, згідно з якою суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2, відповідно до якого у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяв.
Також частину другу статті 185 ЦПК України доповнено абзацом 3, згідно з яким якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюються на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. 
Разом з тим у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача норми частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування норм частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). 
Водночас у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду.
Подібний висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 02 квітня 2026 року № 676/47/21.
Установивши, що прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувачів спірних земельних ділянок, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що норми частини четвертої статті 177, абзацу третього частини другої статті 185 ЦПК України у цьому випадку не підлягають застосуванню, у зв`язку з чим правильно скасував ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду і направив справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішенняне впливають. 
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржувані судові рішенні відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановуапеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко