ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34720/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року (суддя Н.В. Боженко) у справі № 160/34720/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до списків особового складу частини;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу частини та звільнити його з військової служби. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що процедура призову позивача на військову службу здійснена з порушеннями та є протиправною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що він не має повноважень надавати власну оцінку діагнозам, натомість має повноваження оцінювати правомірність процедури ВЛК. Однак, в даній справі позивачем постанову ВЛК не оскаржено.
Суд першої інстанції зауважив, що саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток. Повістка не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
Тобто, повістка в цілому за своєю природою має інформаційний характер (на відміну від, наприклад, мобілізаційного розпорядження).
Суд першої інстанції зазначив, що у даній справі позивач наводив нормативні положення щодо громадянина, який порушує правила військового обліку і якому в зв`язку з цим направляється повістка (позивачем виділено відповідні положення в позовній заяві), однак як вказав сам позивач він не здійснював порушень військового обліку. Як наслідок, 
наведення норм права щодо обставин, пов`язаних з порушенням військового обліку, щодо особи, яка не здійснювала відповідних порушень, є нерелевантним.
Суд першої інстанції з`ясував, що доводи позивача про те, що особа не може бути призвана на військову службу за мобілізацією без направлення їй повістки як обов`язкового етапу процедури мобілізації не ґрунтуються на положеннях законодавства.
Судом першої інстанції в ході судового розгляду не встановлено таких порушень процедури мобілізації позивача, які б зумовлювали висновок про те, що вона в цілому є протиправною.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що навіть за відсутності позовної вимоги щодо скасування довідки ВЛК, суд мав надати оцінку доводами щодо медичного огляду ВЛК позивача. Зазначає, що на момент початку проходження медичного огляду він не перебував на військовому обліку у відповідному ТЦК. Вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не мав повноважень направляти позивача на медичний огляд. Вказує, що суд не перевірив правомірність взяття позивача на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що суд мав з`ясувати, чи вручалась позивачу повістка та чи були підстави для примусового доставлення позивача. Звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив документи, які підтверджують направлення позивача до військової частини під час оцінки правомірності спірного наказу військової частини НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2025 року №3549 позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації.
Згідно з військово-обліковим документом позивача в електронній формі («Резерв+») станом на 28.11.2025 року позивач не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки є військовослужбовцем. 02.10.2025 року проведено ВЛК, за результатом якої встановлено статус «придатний».
Відповідно до військово-облікового документа позивача в електронній формі («Резерв+») – розширені дані, станом на 02.12.2025 року позивач не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки є військовослужбовцем. 02.10.2025 року проведено ВЛК, за результатом якої встановлено статус «придатний».
Листом від 11.11.2025 року №1975 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив представнику позивача, що позивача призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_6 . 03.10.2025 року позивач направлений для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 .
Згідно довідки ВЛК від 02.10.2025 року №2025-1002-1620-2055-3, складеної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач пройшов медичний огляд та визнаний «придатним до військової служби».
Вважаючи протиправними наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до списків особового складу частини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (надалі цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).
Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закону №3543 в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно приписів ч.5 ст. 22 Закону №3543 призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Статтею 23 Закону №3543 передбачені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).
Відповідно до п.81 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Приписи ст. 1 цього закону передбачають, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).
Згідно глави 1 розділу I Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пункт 2.1 глави 2 розділу I Положення №402 визначає, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 03.10.2025 року було призвано позивача на військову службу за мобілізацією та направлено позивача для проходження військового служби НОМЕР_1 .
З наявних у матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів вбачається, що позивач був взятий на військовий облік першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 03.10.2025 року, а також пройшов ВЛК 02.10.2025 року та визнаний ВЛК придатним до військової служби.
Так, відповідно до довідки ВЛК №2025-1002-1620-2055-3 від 02.10.2025 позивач є придатним до військової служби, ця довідка є чинною та не оскаржена, докази зворотного у матеріалах справи відсутні.
Матеріалами справи не підтверджено, що позивач мав право та реалізував своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст.23 Закону №3543.
За встановлених обставин, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач станом на 03.10.2025 року був громадянином України, військовозобов`язаним, не мав відстрочки від призову, зокрема бронювання від призову, та був придатним до військової служби, тому позивач підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, враховуючи приписи Закону №3543 та Порядку №560, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації є правомірним. 
Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги стосовно правомірності взяття позивача на військовий облік першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також медичного огляду позивача та довідки ВЛК №2025-1002-1620-2055-3 від 02.10.2025, адже з огляду на зміст заявлених у позові вимог такі питання не є предметом судового розгляду у цій справі.
Разом з тим, є також безпідставними аргументи скаржника про протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до списків особового складу частини, адже фактично такі аргументи скаржника обґрунтовані протиправністю наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, що не знайшло свого підтвердження.
За цих обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі № 160/34720/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 18.05.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров