КОПІЯ
Єдиний унікальний номер судової справи 678/420/26
Номер провадження №1-кп-678-79/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року      селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:
в складі: головуючого-судді       ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання      ОСОБА_2 ,
прокурора         ОСОБА_3 ,
обвинуваченого        ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката         ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Летичів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2026 року за №12026243300000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Аркадіївці Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, пенсіонер, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2025 року (справа №678/406/25), яка набрала законної сили 01 квітня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гри. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Надалі, 19 лютого 2026 року близько 10 год. 36 хв. ОСОБА_4 , знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, в порушення вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 1 ст. 129 Конституції України, будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, порушуючи п. 2.1 (А) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», перебуваючи в селищі Меджибіж по вулиці Баал Шем Това, 6, Хмельницького району, Хмельницької області, керував автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, якими складено стосовно ОСОБА_4 постанову серії ЕНА №6689348 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 19 лютого 2026 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, не виконав постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2025 року (справа №678/406/25), яка набрала законної сили, щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю і беззаперечно, під час допиту повністю підтвердив фактичні обставини, які зазначені у обвинувальному акті, зокрема, час, місце, спосіб, мотив, мету, тощо, жодним чином їх не оспорює, як не ставить під сумнів кваліфікацію своїх дій та зібрані органом досудового розслідування докази, щиро кається у вчиненому, обіцяє таких дій у майбутньому більше не вчиняти, свій вчинок засуджує і жалкує про вчинене, готовий понести передбачену законом відповідальність. 
Суд з`ясував, що учасники провадження правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються і немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Судом проведено лише допит обвинуваченого, досліджено матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, процесуальні рішення щодо речових доказів, арешту майна. 
У зв`язку із цим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Сукупність доказів дає підстави суду зробити висновок, що дії обвинуваченого  ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. 
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. 
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Як зазначено у ч. 1 ст. 382 КК України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню  - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Тобто, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК України відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. 
Органом досудового розслідування і судом встановлено, що у відповідності до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, похилий вік обвинуваченого (72 роки).
У даній справі ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 .
При цьому, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
У постанові від 03 лютого 2021 року (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, або призначити менш суворе покарання, не передбачене санкцією частини статті лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.
Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17, провадження №51-8413км18).
Послідовна практика застосування положень ст. 69 КК України, вказує на те, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Визначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує те, що має негативне ставлення до вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, повністю і беззаперечно визнає вину, щиро кається, готовий понести призначене судом покарання, є пенсіонером, не перебуває на диспансерному обліку в лікарів нарколога і психіатра (Т. 1 а.с. 98), раніше не судимий, Меджибізькою селищною радою до адміністративної відповідальності не притягувався, нарікань та скарг зі сторони жителів та сусідів на нього не поступало (Т. 1 а.с. 96), штраф у розмірі 17 000 гривень за Постановою Летичівського районного суду від 21 березня 2025 року оплатив повністю, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією (Т. 1 а.с. 51).
Також суд враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який не працює, його похилий вік 72 роки, те, що він є пенсіонером (Т. 1 а.с. 94), отримує незначну пенсію, тому покарання у виді штрафу, навіть у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 382 КК України для нього та його сім`ї буде надмірним тягарем і може поставити його в скрутне матеріальне становище. 
Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення, суд вважає можливим до покарання ОСОБА_4 застосувати положення статті 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу, передбачений санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, проте нижче найнижчої межі, яке на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Згідно обвинувального акта і реєстру матеріалів кримінальним правопорушенням розмір шкоди, завданої кримінальним проступком – не встановлено, цивільний позов не заявлявся, витрати на залучення експерта відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався. 
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
Керуючись ст.ст. 2, 7, 30-32, 84-86, 91-94, 107-108, 110, 337, 349, 368-371, 373-374, 376, 392-395, 532 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та на підставі ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати. 
Автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , який 19 лютого 2026 року був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні за №12026243300000057 , та який 10 березня 2026 року був повернутий ОСОБА_4 – вважати повернутим за належністю.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Летичівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 
Копію вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Хмел.обл/Летичів. стг/21081100, Код за ЄДРПОУ: 37971775; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), р/р UA948999980313030106000022663, Код класифікації доходів бюджету: 21081100

Суддя:    підпис      ОСОБА_1 

Суддя:          ОСОБА_1