П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6945/25	
Головуючий в 1 інстанції: Хлімоненкова М.В.
дата складання повного тексту
рішення суду 1 інстанції: 
27.02.2026 року; м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Казанчук Г.П.,
суддів – Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п. 1 Наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.01.2025 року № 239 «Про застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб Болградського РВП ГУНП в Одеській області» про застосування до сержанта поліції ОСОБА_2 (0064587), поліцейського-водія сектору логістики Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеської області № 142 о/с від 04.02.2025 року «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) сержанта поліції ОСОБА_1 (0063587), поліцейського-водія сектору логістики Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, 04 лютого 2025 року;
- поновити сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського-водія сектору логістики Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 04.02.2025 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що він займав посаду поліцейського-водія сектору логістики Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та 11.01.2025 року під час керування транспортним засобом був зупинений працівниками поліції, які в якості причини зупинки вказали, що ним не було ввімкнено покажчик повороту при зміні напрямку руху. Доказів вчинення Позивачем порушень ПДД надано не було. Через декілька хвилин працівники поліції почали стверджувати, то від позивача чутно запах алкоголю. Позивач розгубився та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки. Після складання матеріалів про адміністративні правопорушення, працівниками поліції було ознайомлено Позивача з їх змістом, однак від отримання копій та проставляння підпису він відмовився, оскільки знав, що йому мали надати направлення на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, якого йому не надавали, що посилило у Позивача відчуття упередженості та розуміння, що відносно нього фабрикуються матеріали, через що розгубився та не знав як правильно вчинити в даній ситуації. 
Транспортний засіб марки «Opel Astra», яким керував позивач, передано односельчанину ОСОБА_3 , який відвіз його до Болградської центральної районної лікарні через погане самопочуття, що виникло через сильне душевне хвилювання, пов`язане з упередженим ставленням до Позивача з боку працівників поліції. По дорозі в лікарню позивач заспокоївся, зрозумів, що не потребує медичної допомоги, проте вирішив за доцільне за власним бажанням звернутися за проведенням огляд на стан сп`яніння, за результатами якого складено акт та висновок, відповідно до яких Позивач був тверезий. 
Зазначає про наявність упередженого ставлення працівників поліції під час оформлення протоколу та постанови, а також про порушення процедури складання вказаних документів.
Вважає, що висновок службового розслідування від 28.01.2025 складений упереджено без врахування усіх обставин справи, із порушенням вимог ч. 1 ст. 19 Диспцилінарного статуту, зокрема, у такому висновку не відображені усі документи та матеріали, що спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку, такий висновок не містить відомостей, що характеризують поліцейського, а також даних про відсутність у нього дисциплінарних стягнень. 
Окрім того, позивач зауважує, що відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Крім того, чинним законодавством не передбачено можливості проведення відеофіксації поліцейськими на особисті мобільні телефони, отже, відеозаписи, вчинені на мобільний телефон інспектора поліції є недопустимими доказами. Окремо позивач звертає увагу у позові на те, що висновок службового розслідування містить інформацію, що під час службового розслідування в ході моніторингу інтернет-ресурсів виявлено висвітлення події за участю сержанта поліції ОСОБА_4 у соціальній мережі «Facebook». Позивач вважає, що в рамках підготовки висновку службового розслідування для «згущення фарб» членами дисциплінарної комісії були вчинені дії з поширення інформації з обмеженим доступом, що стали відомі поліцейському/поліцейським членам дисциплінарної комісії у зв`язку із виконанням службових обов`язків, передачею або публікацією такої інформації в соціальних мережах для подальшого використання в якості обгрунтування підстав для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та безпідставного застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення.
Головне управління Національної поліції в Одеській області (надалі – Відповідач) не визнаючи позовні вимоги, подало відзив на позов, у якому просило відмовити у задоволення позовних вимог, вказуючи, що співробітники поліції діяли у межах своїх повноважень та відповідно до процедур, визначених законодавством і внутрішніми нормативними актами Національної поліції України. Жодних дій, які свідчили б про упереджене ставлення до особи водія, або дій, що виходять за межі їх повноважень, встановлено не було. Спілкування з ОСОБА_5 велося у штатному режимі — з перевіркою документів, з`ясуванням обставин, оформленням адміністративних матеріалів.
Відповідач вказує на те, що згідно ч.1 ст.130 КУпАП, відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння — незалежно від мотивів — є самостійною підставою для складання протоколу та притягнення до адміністративної відповідальності. Закон не передбачає винятків з цієї норми у разі «розгубленості», «сумнівів» або інших суб`єктивних психологічних станів особи. Під час зупинки транспортного засобу та перевірки документів сержант поліції ОСОБА_6 демонстрував впевненість, був у свідомості, орієнтувався в обстановці, вів комунікацію з поліцейськими без ознак паніки або дезорієнтації. Йому було запропоновано альтернативу — пройти огляд не лише на місці з використанням «Drager» або у медичному закладі. Відмова і від цих процедур свідчить про усвідомлене ухилення від відповідальності, що прямо заборонено законом.
Відповідач звертає увагу на те, що сам ОСОБА_6 підтвердив, що дійсно вживав алкоголь — конкретно, випив пляшку пива. Це визнання є прямим доказом факту вживання алкоголю, що свідчить про обґрунтованість дій екіпажу поліції щодо пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Також заперечуючи твердження про неналежність на недопустимість відеозаписів як доказів, відповідач зазначає, що відеозаписи, хоча й містять технічні паузи, що пов`язані з автоматичними або ручними зупинками та поновленнями запису, відтворюють події хронологічно, логічно та послідовно, без прогалин у суттєвих моментах. Зокрема, аналіз таймкодів підтверджує, що кожне поновлення відео відбувалося майже одразу після завершення попереднього файлу, і відрізки часу між ними складають переважно 1– 2 хвилини.
Загалом, відповідач вважає, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що дії позивача суперечать основним принципам, моральним нормам та правилам етичної поведінки поліцейських, якими повинен керуватися поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків та поза службою. Допущення подібної поведінки підриває як авторитет самого поліцейського, органів поліції, так і держави в цілому. Подія, яка мала місце 11.01.2025 за участю сержанта поліції ОСОБА_4 набула суспільного резонансу, а отже негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, а також на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. А відтак, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби позивача, як крайнього заходу дисциплінарного впливу є співмірним вчиненому позивачем проступку. Матеріали справи не містять жодного доказу порушення процедури проведення службового розслідування відносно позивача.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Позивач, через свого представника – адвоката Македонську Ірину Олександрівну, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховані процедурні порушення працівниками Національної поліції, які зупинили транспортний засіб під керуванням позивача за відсутності на те підстави, не представились, не повідомили про причини зупинки, допускали зневажливе ставлення до позивача та висловлювання, що не відповідають діловому мовленню, з`ясувавши посаду ОСОБА_1 повідомили, що будуть здійснювати оформлення з натяками на те, що ОСОБА_1 ніби то щось вживав, що зафіксовано на бодікамері, що в свою чергу свідчить про правомірність дій ОСОБА_1 щодо відмови ОСОБА_1 виконувати незаконні вимоги працівників поліції.
Вказує на безпідставність відхилення судом першої інстанції в якості доказу Висновку медичного закладу про те, що ОСОБА_7 за результатами обстеження був тверезий.
Зазначає про суперечливість показів свідків, а Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи позивача.
Представник позивача зазначає, що рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.06.2025 року по справі № 497/167/25 закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а тому виправдання Позивача районним судом за скоєння адміністративного правопорушення, не має жодного значення до спірних правовідносин, адже районний суд розглядав справу про притягнення чи не притягнення Позивача до окремого виду юридичної відповідальності – адміністративна. Головне управління не є стороною у даному процесі, надати докази та правові обґрунтування не може, оскаржувати таке рішення теж не надається за можливе, враховуючи положення діючого КУпАП. Більш того, районний суд, процесуально обмежений в досліджені адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , під кутом службової дисципліни.
Зазначає, що дисциплінарна комісія дійшла висновку про винуватість у вчиненні грубого дисциплінарного проступку, стосовно ОСОБА_1 , який виразився в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, недотриманні правил і норм у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у частині заборони керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не увімкненні відповідного покажчику повороту при зміні напрямку руху автомобіля. Позивач вчинив дії, які підривають авторитет Національної поліції України, не дотримався Присяги працівника поліції в частині виконання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського. Останній, також, не сприяв керівникові в дотриманні службової дисципліни, не своєчасно інформував його про вчинені порушення
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
31.03.2026 року до апеляційного суду надійшла адміністративна справа №420/6945/25.
Ухвалою колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.04.2026 року.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доводи апелянта та позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -
УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 з 2015 року проходив службу в поліції (міліції) на різних посадах, а з 03.02.2021 проходив службу на посаді поліцейського-водія сектору логістики Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.
11.01.2025 року за адресою Одеська область, Болградський район, с. Василівка, вул. Шкільна 28 працівниками ВРПП ОРУП-2 ГУНП в Одеській області був зупинений транспортний засіб Opel Astra, н/з НОМЕР_1 керування ОСОБА_1 у зв`язку з порушення правил дорожнього руху, а саме: не увімкнення показника повороту. Під час спілкування працівником поліції зауважено про наявність ознак у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота).
11.01.2025 року о 20 год. 40 хв. інспектором ВРПП ОРУП-2 ГУНП в Одеській області капітаном Слесаренко Олександром Сергійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №930658 про те, що ОСОБА_1 , 11.01.2025 року 20 год. 18 хв. на Одеська обл., Болградський р-н, с. Василівка, вул. Шкільна, 28, керував автомобілем Opel Astra, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місця зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під відеозапис на бодікамеру №11130106942/8, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. До протоколу додано: відеозапис; направлення на мед. огляд. відеозапис проводився на бодікамеру № 1130106942/8; моб. телефон Apple iPhone 12 Pro Max 256. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначено, що водій від дачі пояснень та підпису в адмін. протоколі відмовився (а.с.56 т.2).
11.01.2025 року о 20 год. 40 хв інспектором ВРПП ОРУП ГУНП в Олеській області капітаном поліції Колісовим Ігорем Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 260907 про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Опель-Астра, ресстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , 11.01.2025 року 20 год. 30 хв. в с. Василівка Болградського району Одеської області рухаючись по вул. Мира в с. Василівка, виконуючи поворот праворуч не увімкнув покажчик правого повороту при цьому не мав полісу обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Керуючись положеннями статті 284 КУпАП, постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 510 грн. Від підпису постанови позивач відмовився (а.с.57 т.2).
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №84 від 14.01.2025 з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у доповідній записці щодо можливого порушення службової дисципліни сержантом поліції ОСОБА_1 , зокрема за фактом керування ним 11.01.2025 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, порушення Правил дорожнього руху, призначено службове розслідування.
Наказом ГУНП в Одеській області №47 від 14.01.2025 ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування.
За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією був складений висновок, затверджений 28.01.2025 начальником ГУПН в Одеській області, відповідно до якого дисциплінарною комісією в ході службового розслідування встановлено, що 11.01.2025 о 20:18 по вул. Шкільна, 28, с. Василівка, Болградський район, Одеська область, водій ОСОБА_6 керував автомобілем «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився. Окрім того, виконуючи поворот праворуч не увімкнув показчик правого повороту, при цьому немав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП та частиною другою статті 122 КУпАП.
Під час службового розслідування в ході моніторингу інтернет ресурсів виявлено, що подія за ОСОБА_4 була висвітлена у соціальній мережі «Facedook», отже, подія, яка мала місце 11.01.2025 за участю сержанта поліції ОСОБА_4 набула суспільного резонансу, а отже негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, а також на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Оцінивши зібрані докази, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що сержант поліції ОСОБА_6 дискредитував звання поліцейського внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння у сфері безпеки дорожнього руху, яке створювало потенційну загрозу життю та здоров`ю громадян та полягало у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та скоєння дорожньо-транспорптної пригоди в такому стані. Такі дії завдають органу поліції шкоди у вигляді дискридетації ділової репутації та можуть мати негативні наслідки у вигляді підриву рівня довіри населення до органів поліції, що є неприпустимим у відповідності до положень частини 3 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію».
Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що сержант поліції ОСОБА_6 вчинив грубий дисциплінарний проступок, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзаців другого, третього, четвертого частини п`ятої статті 14, абзаців третього, восьмого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, пункту 1.3, пункту 2.5, підпункту «б» пункту 9.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, підпункту 1.7 пункту 1, підпункту 2.2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 «Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області», підпунктів 2, 3 пункту 2 наказу ГУНП від 03.01.2023 № 7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», що виразилися в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, недотриманні правил і норм у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у частині заборони керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, неувімкненні відповідного покажчику повороту при зміні руху транспортного засобу. Указаний поліцейський вчинив дії, які підривають авторитет Національної поліції України, не дотримався Присяги працівника поліції в частині виконання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського. Останній також не сприяв керівникові в дотриманні службової дисципліни, не своєчасно інформував його про вчинені порушення.
У висновку дисциплінарна комісія виснувала, що вважає необхідним до сержанта поліції ОСОБА_2 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.245-285 т.2, надалі – висновок дисциплінарної комісії).
28.01.2025 ГУНП в Одеській області було видано наказ №239 «Про застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб Болградського РВП ГУНП в Одеській області», пунктом 1 якого наказано за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 6, 13 частини третьої статті Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VII, пункту 1 частини першої статі 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзаців другого, третього, четвертого частини п`ятої статті 14, абзаців третього, восьмого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XІІ, пункту 1.3. пункту 2.5, підпункту «б» пункту 9.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, підпункту 1.7 пункту 1, підпункту 2.2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 «Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області», підпунктів 2, 3 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 № 7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», до сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія сектору логістики Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 287-292 т.2, надалі – спірний наказ-1).
Наказом ГУНП в Одеській області №142 о/с від 04.02.2025 По особовому складу, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 04 лютого 2025 року за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с.301 т.2, надалі- спірний наказ-2).
Отже законність та справедливість спірних наказів є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (надалі – Закон № 580-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Серед обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, вказано неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Частиною 1 статті 64 Закону№ 580-VIII, визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Згідно частин 1,2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України.
Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі статтями 15 та 19 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (ч.1 ст.15).
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (ч.15 ст.15).
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч.3 ст19).
Відповідно до частини 1 статті 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У частині 3 статті 22 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Пунктом 1 розділу II Порядку № 893 передбачено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків (пункт 1 розділу V Порядку № 893).
За правилами пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час процедури проведення службового розслідування через їх безпідставність та недоведеність, оскільки вказаною нормою визначений обов`язковий зміст Висновку за результатом службового розслідування.
Дослідивши зміст Висновку службового розслідування (а.с.245-285 т.2) колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає законодавчим приписам частини 1 статті 19 Дисциплінарного статуту.
У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово висновував, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги
Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Як вірно встановлено судом судом першої інстанції, підставою для призначення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , слугувала інформація з приводу того, що 11.01.2025 о 20:18 спільною мобільною групою УГІ та ВРПП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області було зупинено автомобіль під керуванням позивача, який перебував за кермом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, внаслідок чого відносно нього було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.
У свою чергу, позивач заперечує обставини вживання алкогольних напоїв у той вечір та стверджує, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Апелянт акцентував на порушеннях порядку складення матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема в частині складення та вручення позивачу направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Апелянт в судовому засіданні наголошував на упередженої поведінці працівників поліції під час події, що мала місце 11.01.2025 року.
Надаючи правову оцінку доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що дослідивши відеозаписи з портативного відеореєстратора заступника начальника ВСР УГІ ГУНП в Одеській області капітана поліції Лисенка В. та з мобільного телефона інспектора ВРПП ОРУП №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_9 , не можливо погодитись із доводами апелянта, оскільки жодних образ чи проявів упередженого ставлення, вказані відеофайли не містить. Доводи апелянта про те, що такі обставини мали місце під час переривання фіксації складання протоколу про притягнення позивача колегія суддів відхиляє за їх недоведеністю та безпідставністю.
Натомість, незважаючи на тому, що відеозаписи події, хоча й містять технічні паузи, відтворюють події хронологічно, логічно та послідовно, без прогалин у суттєвих моментах. Зокрема, аналіз таймкодів підтверджує, що кожне поновлення відео відбувалося майже одразу після завершення попереднього файлу, і відрізки часу між ними складають переважно 1– 2 хвилини, що є, як стверджують відповідачі, типовим для роботи нагрудних відеореєстраторів, які мають обмеження по тривалості збереження відеофрагментів. 
Вказане, на переконання колегії суддів підтверджує, що нічого з ключових подій не було втрачено чи свідомо вирізано, і всі важливі дії - зупинка автомобіля, виявлення посвідчення, перевірка документів, зізнання про вживання алкоголю, пропозиції пройти огляд, пряма відмова, оформлення адміністративного протоколу - були зафіксовані.
При цьому, колегія суддів наголошує, що о 20:32 на відео чітко видно, що позивач зізнається у вживанні алкоголю («бутилку пива випив»), після чого двічі відмовляється від проходження огляду - як на місці, так і в медичному закладі.
З досліджених відеозаписів та показів свідків встановлено, що 11.01.2025 близько 20:18 автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений спільною мобільною групою УГІ та ВРПП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області та працівниками поліції були виявлені у позивача ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі позивач відмовився, внаслідок чого відносно нього було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Також щодо позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що полягало у не увімкненні покажчика правого повороту при виконанні повороту праворуч, а також у відсутності полісу обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності. За адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
Колегія суддів зазначає, що відповідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За вимогами пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пунктів пункт 2.1 «г» та 2.5 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Також, пунктом 9.2 «б» Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Окрім того, статтею 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Згідно з частиною 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Наведеними положеннями передбачено обов`язок ОСОБА_1 як водія неухильно додержуватися Правил дорожнього руху, в тому числі і в частині використання в ході руху транспортного засобу попереджувальних сигналів, керування транспортним засобом при наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також у разі якщо у поліцейського є підстави вважати, що він здійснює керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння - пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів або в закладі охороні здоров`я.
Суд погоджується із висновками службового розслідування, що у даному випадку відмова від проходження в установленому порядку медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, за наявності у водія визначеного законом обов`язку його пройти, призвело до вчинення позивачем дій, що полягають у порушенні Присяги працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, підривають авторитет Національної поліції України, та можуть мати негативні наслідки через зниження довіри населення до органів поліції, що не відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про національну поліцію».
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що порушення, як на його думку, працівниками поліції процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме в частині того, що спроба вручення позивачу направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі мала місце після складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки послідовність таких дій, яка у даному випадку мала місце, не може впливати на дії позивача щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі. 
Із відеозапису встановлено, що перед складенням протоколу про адміністративне правопорушення позивач у відповідь на пропозиції працівників поліції, виразив свої чіткі та однозначні відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою пристрою «Драгер» так і у медичному закладі, що і стало підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження представника позивача, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі була зумовлена саме порушенням порядку оформленням адміністративних матеріалів або перевищенням повноважень поліцейськими, адже у письмових поясненнях від 17.01.2025, відібраних у позивача в ході службового розслідування, він зазначав, що відмовився від огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі оскільки злякався, що навіть від безалкогольного пива буде показник вищий ніж допустимий законодавством.
Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння ні під час оформлення адміністративних матеріалів (шляхом зазначення зауважень у протоколі), ні під час надання письмових пояснень не пояснювалася позивачем порушенням порядку оформлення адміністративних матеріалів.
Щодо посилань апелянта на безпідставне неврахування дисциплінарною комісією під час службового розслідування висновку щодо результату його медичного огляду, колегія суддів зазначає таке.
Згідно матеріалів службового розслідування, а також із показів свідків, 11.01.2025 о 21.45 звернувся до Болградської Центральної районної лікарні із заявою про здійснення його медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
За результатами його огляду лікарем приймального відділення ОСОБА_10 о 21.50 год 11.01.2025 був складений Акт медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1, згідно якого заключний діагноз – тверезий.
На підставі акту був складений висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.
Надаючи оцінку Акту та висновку, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно відхилив вказані медичні документи в якості доказу тверезості позивача.
Відповідно до ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Пунктом 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Згідно з п.6-8 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин).
Пунктами 15-17 Інструкції визначено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Аналіз наведених положень свідчить, що водій направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. А огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вказаних вимог вважається недійсним.
У пункті 2 Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Натомість, позивач відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що було зафіксовано і у протоколі та відеозаписі. Подальше звернення до медичного закладу без присутності працівника поліції, викликає сумнів у такому огляді.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Інструкція складається із трьох розділів: І. Загальні положення, ІІ. Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів і ІІІ. Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів. Саме розділ ІІІ слід застосувати до спірних відносин.
У пункті розділу ІІІ Інструкції визначено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів (скринінгових лабораторних досліджень) на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження — газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі та газової (рідинної) хромато-мас-спектрометрїї на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи.
Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються двома наборами. Один набір використовується для первинного дослідження. Другий набір використовується для підтверджуючого дослідження.
Другий набір ємностей зберігається при температурі мінус 20 °C протягом 90 днів у закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.
Для визначення концентрації алкоголю у другий набір відбирається не менше ніж 20 мл сечі та крові.
Для дослідження на наркотичні, психотропні та лікарські засоби у другий набір ємностей відбирається не менше ніж 80 мл сечі та 20 мл крові.
За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища.
Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
Крім того, у пунктами 15-19 розділу ІІІ врегульовано, що Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма».
Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.
Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається у присутності поліцейського в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Отже, на переконання колегії суддів, проведення лабораторних досліджень, з огляду на відсутність працівника поліції, є обов`язковим для складання акту медичного огляду.
Пунктом 21 Інструкції визначено, що Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Досліджуючи зміст акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №1 від 11.01.2025 року КНП «Болградської центральної районної лікарні», колегія суддів свідчить про те, що рядки 21 «лабораторна діагностика з метою уточнення наявних речовин», 22 «дата і час відбору», 23 «метод лабораторного тестування» та 24 «результат лабораторних тестів» не заповнені (а.с.139-140 т.2).
У графі 10 Висновку щодо результатів медичного огляду відсутня зазначено, що результати огляді повідомляються в присутності уповноваженої особи Державтоінспеції, проте, жодного уповноваженого працівника Національної поліції чи іншого огляду, під час огляду позивача не було.
Отже, судом першої інстанції вірно надано оцінку Висновку результатам токсикологічного дослідження №1, виконаного КНП «Болградської центральної районної лікарні», згідно з яким ОСОБА_1 є тверезим, адже забір чи іншого біологічного матеріалу не відбирався, а огляд проведено за відсутності працівника поліції. Більш того, взагалі будь якого доказі проведення такого огляду, хоча б шляхом фіксації на мобільний телефон матеріали справи не містять, а тому цей доказ не є допустимим у цій справі.
Відтак, виходячи із викладеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо не врахування Акту та висновку медичного огляду ОСОБА_1 , оскільки такий проведений з порушенням порядку, визначеного ст. 266 КУпАП.
ГУ НП в Одеській області 05.06.2023 був прийнятий наказ №1400/12524 «Про створення спільних мобільних груп, яким наказано створити спільні мобільні групи у складі поліцейських УГІ ГУНП, ОРУП № 2 ГУНП та УПП для проведення перевірок дотримання службової дисципліни працівниками підрозділів ГУНП, вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність НПУ, недопущення фактів керування у стані сп`яніння транспортними засобами та порушення Правил дорожнього руху». Втім, прийняття наказу та його виконання не свідчить про упереджене ставлення до ОСОБА_1 як працівника поліції, зокрема, з огляду на те, що він підтвердив вживання алкогольних напоїв, хоча у разі хибного сприйняття працівниками поліції його стану, як такого що має ознаки алкогольного сп`яніння, позивач міг спростувати такі сумніви результатами оглядів, проведених у передбаченому законом порядку.
Щодо доводів апелянта про ухвалення Болградським районним судом Одеської області постанови від 06.06.2025 у справі №497/167/25, якою закрито провадження у справі про притягнення до відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності поліцейського не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який в порядку Дисциплінарного статуту відповідач має право застосувати до поліцейського такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, що входить до його компетенції.
У Постанові КАС ВС від 01.08.2025 № 120/566/24 Верховний Суд зазначив, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку. Адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами. Притягнення чи не притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності. Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не виключає наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції. Відповідно, у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, - це є свідченням відсутності складу адміністративного правопорушення, проте не дисциплінарного проступку. 
У цьому ж контексті слід зауважити, що за правилами частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Однак, за позицією Верховного Суду, звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази (подібні за змістом висновки наведено в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі №904/1427/21та 22 вересня 2022 року у справі №420/4977/20 та від 29 лютого 2024 року у справі № 420/13121/22).
Відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Ураховуючи, що у межах розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності суд не досліджує питань наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку, адже, як зазначалося, дисциплінарне провадження має іншу мету, процедуру та правила оцінки дій і матеріалів, то висновки такого суду (його правова оцінка) не є обов`язковими для суду, який розглядає справу щодо оскарження індивідуального акту про притягнення цієї особи до дисциплінарної відповідальності. 
За таких обставин, відмова позивача від проходження в установленому порядку медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння за наявності у нього визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, призвело до вчинення позивачем дій, що підривали авторитет Національної поліції України; порушенні Присяги працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського.
Окремо варто зауважити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
За таких обставин, необхідно погодитись із висновком суду першої інстанції, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме: звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Окремого врахування потребує також факт скоєння дисциплінарного проступку позивачем у період дії в країні воєнного стану, який вимагає, зокрема, від правоохоронних органів особливої пильності та додатковим вимогам щодо бездоганної поведінки.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан.
Відповідно до означеного Указу Президента України №64/2022 Міністерство внутрішніх справ України, зокрема в особі Національної поліції України, яка є його структурним підрозділом, зобов`язано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки навіть поза межами служби.
Разом з тим, особа, яка заступає на службу до органів поліції, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема, в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює вищенаведені підвищені вимоги до кожного поліцейського, якими він не може нехтувати за жодних обставин. 
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 420/10847/22.
Колегія суддів звертає увагу на те, що поліцейський повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію», та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно органів поліції та спричинити суспільний резонанс.
Твердження апелянта про те, що в момент зупинки позивач не виконував своїх безпосередніх службових обов`язків, їхав по особистих справах, не на службовому автомобілі, а отже обставин, що виникли 11.05.2025 раму не мають жодного стосунку до його службових обов`язків, і не можуть слугувати підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відхиляються колегією суддів за їх безпідставністю.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції.
Відтак, підсумовуючи викладене суд вважає обставини порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, а відтак і вчинення ним дисциплінарного проступку – підтвердженими. Висновки службового розслідування про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності суд вважає обґрунтованими. 
Апеляційним судом не встановлено порушення дисциплінарною комісією порядку проведення службового розслідування.
Твердження апелянта про те, що членами дисциплінарної комісії були вчинені дії з поширення інформації про складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення з метою передачі або публікації такої інформації в соціальних мережах для подальшого використання в якості обґрунтування підстав для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів оцінює як припущення, які не знайшли свого підтвердження. Свідками та очевидцями події, що мала місце 11.01.2025 за участю ОСОБА_1 буди ряд осіб, від яких могла бути поширена інформація про таку подію. 
Підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення. Крім того, Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
Верховний Суд у поставові від 22.01.2026 у справі № 400/15674/23 зазначив, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20 та ін.).
Колегія суддів звертає увагу, що вказаний інцидент мав місце у невеликому населеному пунктів, під час якого позивач перебував в однострої, що вказувала на статус поліцейського та вказана подія була відображена у постах на Фейсбуці. Подібні випадки негативно впливають на імідж поліції, підривають віру громадян у спроможність поліції на високому професійному рівні здійснювати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю, принижують їх авторитет.
Отже, колегія суддів погоджується з відповідачем та висновком суду першої інстанції, що дії сержанта поліції ОСОБА_1 свідчать про грубе порушення службової дисципліни, а обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є пропорційним, співмірним та обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У частини 2 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Принагідно колегія суддів звертає увагу, що позивач обіймав посаду поліцейського-водія, що свідчить про беззаперечну його обізнаність правил дорожнього руху не лише як цивільної особи, а як особи, яка виконує свої повноваження саме як водій. Тобто позивач знав, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, через особливість проходження служби в поліції, буде сприйматись як підтвердження факту перебування в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом. 
Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що зупинка транспортного засобу могла призвести до стану схвильованості позивача, з огляду на те, що він сам є поліцейським та особою яка має статус учасника бойових дій.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та про правомірність винесення спірних наказів ГУ Національної поліції в Одеській області.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні слід відмовити.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто усі доводи сторін, правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуюча-суддя Г.П.Казанчук

Суддя Ю.М.Градовський

Суддя О.В.Єщенко