П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/10331/25
Провадження № 22-ц/4815/481/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романчук Іванни Іванівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТ ТУ Ю» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТ ТУ Ю» діючи через свого представника адвоката Юхименко Ю.Ю., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 20210715650502 від 15.07.2021 року у розмірі 170124 грн 28 коп. та судові витрати.
15.07.2021 р. між ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20210715650502. Згідно умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 100000,00 грн, з кінцевим терміном повернення до 14.07.2024 року. Однак відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за його користування, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 170124,28 грн, з яких: 111916,54 грн - заборгованість за кредитом; 58207,74 грн - проценти.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТ ТУ Ю» заборгованість за кредитним договором № 20210715650502 від 15.07.2021 року у розмірі 170124 (сто сімдесят тисяч сто двадцять чотири) грн 28 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТ ТУ Ю» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

На рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Романчук Іванна Іванівна подала апеляційну скаргу, де йшлося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
На обґрунтування скарги зазначає, що фактично ним було отримано 100 000 грн кредитних коштів, тоді як позивач здійснював нарахування процентів виходячи із суми 120 000 грн, що на його думку, призвело до безпідставного завищення заборгованості.
Вважає, що умови кредитного договору щодо сплати авансових відсотків у сумі 20 000 суперечать положенням Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договором не визначено конкретних послуг, за які такий платіж справляється. Посилаючись на практику Верховного Суду, заявник зазначає, що встановлення кредитодавцем платежів за дії, які не є самостійною послугою для споживача, є нікчемною умовою договору, а тому стягнення авансового платежу є неправомірним.
Відзив у встановлений судом строк не надійшов.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15.07.2021 р. між ТОВ «ФК КРЕДИТ ТУ Ю» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20210715650502. 
Відповідно до умов договору Відповідачу надано кредит у розмірі 100 000,00 грн (пункт 1.1. Договору), що підтверджується платіжною інструкцією № 942462 від 15.07.2021. Згідно з пунктом 1.1. Кредитного договору загальний розмір кредиту за цим Договором складає 120 000,00 грн., що включає суму зазначену в п.1.1. цього Договору та суму Авансових процентів, що повинні бути сплачені за рахунок кредиту відповідно до п.3.4. цього Договору.
Згідно пункту 1.3 Договору розмір процентоної ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: за перший день користування кредитом (включно) - 20% день; з другого дня користування кредитом (включно) до закінчення строку на який дається кредит 0.208% в день.
Відповідно до пункту 3.4. Договору сплата Авансових процентів, що нараховані за період вказаний в п.1.3. цього Договору та складають 20000,00 грн., здійснюється Позичальником авансом в день отримання кредиту. Для сплати цих процентів на вказану суму Кредитор надає Позичальнику кредит. При цьому, з ціллю оплати зазначених процентів, Позичальник доручає Кредитору в момент такого надання утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Позичальнику відповідно до цього пункту Договору. Тобто на рахунок/платіжну картку Позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням суми зазначених Авансових процентів.
Згідно п. 1.4 договору, кінцевий термін повернення кредиту встановлено 14.07.2024 року.
Пунктом 1.5 договору встановлено графік платежів, яким передбачено кількість платежів, їх орієнтовний розмір та періодичність внесення, зокрема, 15 числа кожного місяця підлягало сплаті: за перший місяць 20000 грн., за наступні місяці 8443,31 грн.
Згідно виписки по фінансовому кредитному договору № 20210715650502 від 15.07.2021 року, наданих фінансових документів, відповідачем було сплачено в рамках договору 133772,54 грн., з яких: 8083,46 грн. - сума погашення кредиту, 125689,08 грн. - сума погашення процентів.
Відповідач станом на 25.04.2025 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 170124,28 грн, з яких: 111916,54 грн - заборгованість за кредитом; 58207,74 грн - проценти. (довідка № 322/250425 від 25.04.2025).
Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі кредитного договору, умови якого позичальником належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заявлена позивачем заборгованість. При цьому міський суд зауважив, що відповідач добровільно погодився з усіма істотними умовами договору, зокрема щодо визначення загального розміру кредиту в сумі 120 000,00 грн із включенням до нього авансових процентів у розмірі 20 000,00 грн, як 20% за перший день користування кредитом та подальшим нарахуванням процентів за ставкою 0,208% на день. Посилаючись на принципи свободи договору та обов`язковості його виконання (статті 526, 627, 629 Цивільного кодексу України), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість наданого позивачем розрахунку та наявність правових підстав для стягнення з відповідача залишку тіла кредиту в розмірі 111 916,54 грн та процентів у сумі 58 207,74 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками зважаючи на наступне.

Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1056 прим. 1 процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Зі змісту укладеного договору вбачається, що сторони визначили дві процентні ставки: за перший день користування кредитом 20% в день та з другого дня до кінця строку кредитування 0,208 % в день (п.1.3 Договору).
При цьому також узгодили, що відсотки за перший день погашаються за рахунок наданого кредиту, а решта видається позичальнику (п.3.4 Договору).
Отже в користування відповідачу надавалась сума у розмірі 120000 гривень, проте 20000 гривень спрямовувалось на погашення відсотків за перший день.
Крім того порядок повернення кредиту був відображений у графіку платежів, що відображений у п. 1.5 Договору.
Тому колегія суддів вважає, що зазначені умови є чіткими, зрозумілими та не допускають подвійного тлумачення, а отже й доводи апеляційної скарги щодо того, що такі кошти є комісією за послуги банку не відповідають матеріалам справи.
Також суд враховує, що статтею 15 Закону України "Про споживче кредитування" врегульовані порядок та умови реалізації права споживача на відмову від договору про споживчий кредит. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин, повідомивши про це кредитодавця у письмовій (або електронній) формі.
Відповідач своїм правом на відмову не скористався та тривалий час продовжував вносити платежі на виконання цих умов договору.
За змістом статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, а чинне законодавство не містить заборони щодо встановлення диференційованих процентних ставок за різні періоди користування кредитними коштами. Оскільки позичальник підписав договір без зауважень, погодившись на фінансування своїх зобов`язань зі сплати процентів за перший день безпосередньо за рахунок кредиту, первинна сума у 120000,00 грн з подальшим зменшенням до 111916,54 (з урахуванням погашень) правомірно визначена як база для нарахування поточних процентів. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правильність визначеного позивачем розміру заборгованості, а доводи апелянта не спростовують законності ухваленого рішення.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романчук Іванни Іванівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.