КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6505/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026року   місто Київ
справа № 754/14463/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сенюти В.О., повний текст рішення складено 08 грудня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2412314 від 02 березня 2021 року в розмірі 20045,50 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 7220 грн.; заборгованості по відсоткам - 11225,50грн.; заборгованості по комісії - 1600 грн.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 02 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір про споживчий кредит №2412314, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти у сумі 8000 грн., строком на 30 днів.
Вказував, що відповідно до графіку сплати кредитних коштів додатку №1 до кредитного договору №2412314 платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 02 березня 2021 року. 
Зазначав, що 02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №2412314 від 02 березня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. 
Посилався на те, що після відступлення права грошової вимоги відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, а тому позивач, як новий кредитор, керуючись ст.ст.514, 1082, 1084 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в загальній сумі 20045,50 грн.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 рокупозов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2412314 від 02 березня 2021 року у розмірі 12420,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1500,90 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідачемздійснювалася сплата комісії за пролонгацію дії кредитного договору відповідно до п.2.3.1.1. цього договору, тому первісним кредитором протягом періоду на який продовжено строк кредитування правомірно нараховувалися відсотки за ставкою визначеною п.1.5.2 цього договору.
Вказував, що оскільки відповідач в період дії договору на пільгових умовах, кредит не повернула, а продовжувала користуватися кредитним коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов п.2.3.1.2 договору нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 кредитного договору) за 60 днів, і таке нарахування відповідає вимогам ЦК України та умовам договору.
05 січня 2026 року від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2021 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит №2412314 на сайті: miloan.ua, в якій вказані персональні дані відповідача, як позичальника, визначена сума кредиту 8000 грн., строк кредитування 30 днів з 03 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року, комісія за надання кредиту 1600 грн. нараховується одноразово, проценти за користування кредитом 1,5% від фактичного залишку кредиту.
В анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви №2412314, зокрема вказано, що заповнення заяви відбулось 24.02.2021 о 07:27:38, а підписання договору 02.03.2021 о 11:51:30.
02 березня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) №2412314.
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 8000 грн., строком на 30 днів, з 03 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року, зі сплатою комісії за надання кредиту 1600 грн. (нараховується одноразово) та процентів за користування кредитом 1,5% від фактичного залишку кредиту.
У п.2.2.2 вказаного договору заначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.
Згідно з п.2.2.3 після спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
У п.6.1 договору вказано, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
В додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками та комісією в розмірі 1600 грн.
Згідно з платіжним доручення №40691484 від 02 березня 2021 року платник ТОВ «МІЛОАН» здійснив переказ грошових коштів в розмірі 8000 грн. для отримувача ОСОБА_1 , банк отримувача - Mastercard, кредитний рах. № НОМЕР_1 , призначення платежу - згідно договору 2412314.
Таким чином, позивачем доведено факт укладення 02 березня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №2412314 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R67580.
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено виникнення між ним та відповідачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які були прийняті відповідачем, доведено факт надання відповідачу кредиту (позики).
02 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором №2412314.
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №73-МЛ від 02 липня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 20045,50 грн., з яких: 7220 грн. - сума заборгованості за тілом, 11225,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1600 грн. - сума заборгованості за комісією.
Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано відомість ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за договором №2412314, з якої вбачається, що 02 березня 2021 року нараховано комісію у розмірі 1600 грн., 02 березня 2021 року - надання кредиту у розмірі 8000 грн. та з 03 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року відповідачу нараховувалися проценти за п.1.5.2 договору, а з 16 квітня 2021 року по 14 червня 2021 року за п.1.6 договору.
З вказаної відомості вбачається, що 31 березня 2021 року відповідачем було сплачено 400 грн. тіла кредиту, а 08квітня 2021 року - 380 грн. тіла кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією.
Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отриманої у позику за вказаним договором суми за тілом кредиту у розмірі 7220 грн. та одноразової комісії у розмірі 1600 грн., а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вказаних сум.
Що стосується стягнення з відповідача заборгованості по процентам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а відтак наявні підстави для стягнення 3600 грн. - суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, які нараховані у межах строку дії договору.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк позики 30 днів з з 03 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року, проценти за користування кредитом за вказаний період нараховуються за ставкою 1,5%.
При цьому, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 14 червня 2021 року.
Положеннями п.2.3.1.1 договору сторони визначили пролонгацію на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua (далі сайт товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. Встановлено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3% від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00% від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10% від суми поточного залишку кредиту.
Пунктом 2.3.1.2 договору встановлено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Виходячи з п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, але загалом строк кредитування не може перевищувати 60 днів.
З відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за договором №2412314вбачається, що 02квітня 2021 року було здійснено пролонгацію договору на 7 днів і щоденно нараховувалось 7600,00 грн. * 1.50 % = 114 грн. Загальна сума відсотків за 7 днів складає 114,00 * 7 = 798,00 грн. 
08 квітня 2021 року було сплачено 995,00 грн. процентів, його залишок становить 2578,00грн. - 995,00 грн. = 1583,00 грн. Разом сума відсотків із 7-ми денною пролонгацією становить 1583,00 грн. + 798,00 = 2381,00 грн. 
09квітня 2021 року було здійснено пролонгацію на 7 днів. Щоденно нараховувалось 7220,00 грн. * 1.50 % = 108,30 грн. 
Загально за 7 днів сума відсотків становить 108,30 грн. * 7 = 758,10 грн. 
Сумарна сума відсотків станом на 15 квітня 2021 року становить  2381,00грн. + 758,10 грн. = 3139,10 грн. 
Згідно п.1.6. з 09квітня 2021 року щоденною ставкою є 5% і сума процентів за 1 день становить 7220,00 * 5 % = 361,00 грн. 
Отже, за 7днів пролонгації сума відсотків становить361,00 * 7 = 2527 грн., а загалом сума відсотків за період невиконання зобов`язання з урахуванням пролонгації станом на 15 квітня 2021 року становить 3139,10 грн. + 2527 грн. = 5666,10 грн.
При цьому, позивачем на підтвердження того, що з 15 квітня 2021 року відповідач вчиняла дії визначені у п.2.3.1.1 договору (сплати комісій за продовження дії договору) надано не було.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума відсотків по 15 квітня 2021 року включно, що становить 5666,10 грн.
Вищевказаного суд першої інстанції не врахував, отже рішення підлягає зміні в частині розміру заборгованості по відсоткам, які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно судові витрати також підлягають перерозподілу.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним змінити розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Також стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2626 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 рокузмінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: 
Стягнути з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: місто Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код ЄДРПОУ 35234236 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7220 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 5666 грн. 10 коп., заборгованість за комісією у розмірі 1600 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1750 грн. 67 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5781 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: містоЛьвів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код ЄДРПОУ 35234236 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2626 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий:

Судді: