12.05.2026 Справа № 756/7482/24

Справа № 756/7482/24
Провадження № 2/756/179/26
РІШЕННЯ
Іменем України

12 травня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Діденка Є.В.,
за участю секретаря - Павлишина О.О.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачів - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,
у с т а н о в и в:
10 червня 2024 року до суду надійшов позов, в якому позивач ОСОБА_3 просить: зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди шляхом повернення ОСОБА_3 частини земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_2 , а саме: 1) кадастровий номер 8000000000:85:037:0101, зокрема ділянку площею 148 кв.м. або 99,33 % від усієї площі ділянки; 2) кадастровий номер 8000000000:85:037:0100, зокрема земельну ділянку площею 6,1 кв.м. або 0,90 % від усієї площі ділянки, та привести вищевказані земельні ділянки до придатного стану шляхом демонтажу паркану на вищевказаних земельних ділянках за рахунок відповідачів.
Позов обґрунтований тим, що згідно із витягом від 16.04.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 площею 0,0828 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до витягів від 14.01.2020 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельні ділянки: 1) кадастровий номер 8000000000:85:037:100 площею 0,0679 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_3 ) кадастровий номер 8000000000:85:037:101 площею 0,0149 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з висновком судового експерта № 1770/04-2024 від 15.04.2024 встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0101, а саме ділянка площею 148 кв.м. або 99,33 % від усієї площі ділянки, та частина земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0100, а саме ділянку площею 6,1 кв.м. або 0,90 % від усієї площі ділянки, перебувають у фактичному користуванні сусіднього домоволодіння, як єдина цілісна територія одного будинковолодіння, розташовується в північно-західному напрямку, де розташовується земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:85:037:0018. Огорожу між земельними ділянками з кадастровими номерами 8000000000:85:037:100 та 8000000000:85:037:101 встановлено із зміщенням межі визначених Державним земельним кадастром. На земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:85:037:0018 розташований житловий будинок, який належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином, вказані особи заволоділи частиною земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 , в добровільному порядку відмовляються демонтувати паркан та усунути перешкоди позивачу у користуванні її земельною ділянкою.
Ухвалою суду від 19.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 29.08.2024 року.
26.08.2024 року до суду надійшов зустрічний позов, у якому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять: скасувати рішення держаного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рябого Дмитра Сергійовича індексний номер 13802620 від 16.06.2014 та внесений на підставі цього рішення запис № 6021681 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0828 га (кадастровий номер 8000000000:85:037:0019) за ОСОБА_3 .
Зустрічний позов обґрунтований тим, що спірна земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_3 рішенням державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рябого Дмитра Сергійовича на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2010 у справі № 2-5/2009 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 у справі № 22-7259. Проте, вказаними судовими рішеннями за позивачами не визнавалось право власності на земельну ділянку, а предметом судового спору було встановлення права користування земельною ділянкою. Зокрема, були поділені в натурі домоволодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак питання про передання земельної ділянки із комунальної власності у приватну власність будь-яких осіб не вирішувалось. Таким чином, за ОСОБА_3 було неправомірно зареєстровано право власності на земельну ділянку.
Разом із зустрічним позовом подано клопотання про витребування доказів.
29.08.2024 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 24.10.2024 року.
Ухвалою суду від 03.09.2024 року зустрічний позов прийнято для спільного розгляду.
24.10.2024 року підготовче засідання відкладено через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача за зустрічним позовом, на 12.12.2024 року.
01.11.2024 року надійшов відзив на зустрічний позов, у якому ОСОБА_3 зустрічний позов не визнала. Зазначає, що позивачі за зустрічним позовом пропустили строк позовної давності. Так, в березні 2017 року ОСОБА_3 зверталась із позовом до відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 27.07.2017 року у цивільній справі № 756/3178/17 ОСОБА_4 і ОСОБА_6 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора Рябого Д.С. про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 . Таким чином, вже у липні 2017 року позивачі дізнались про порушення своїх прав. Згідно з договором дарування від 16.08.2019 р., ОСОБА_6 подарувала своєму сину ОСОБА_5 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і про вказану цивільну справу йому було відомо. Ухвалою суду від 14.12.2020 року у цивільній справі № 756/3178/17 первісний позов залишено без розгляду. 29.03.2021 року у справі за зустрічним позовом було залучено в порядку процесуального правонаступництва ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 . Ухвалою суду від 10.07.2023 р. зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рябого Дмитра Сергійовича про скасування державної реєстрації земельної ділянки - залишено без розгляду.
09.12.2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідачів , у яких вказує, що у цивільній справі № 756/3178/17 сторони врегулювали спір мирним шляхом, до суду не з`являлись і тому позови було залишено без розгляду. А отже, у відповідачів були відсутні підстави вважати свої права порушеними, до моменту звернення до суду із зустрічним позовом у цій справі.
19.11.2024 року до суду надійшов відзив від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак у цій справі позов до вказаної юридичної особи не пред`являвся.
12.12.2024 року судове засідання не відбулось, через відсутність в суді електроенергії, справа призначена на 11.02.2025 року.
11.02.2025 року до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідачів, у яких представник вказує, що з огляду на введення карантину та подальшого воєнного стану у країні, строк позовної давності не пропущений.
11.02.2025 року розгляд справи не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті у складі колегії суддів у кримінальному провадженні, справа призначена на 15.04.2025 року.
15.04.2025 року судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачів, засідання призначено на 29.05.2025 року.
29.05.2025 року розгляд справи не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті у складі колегії суддів у кримінальному провадженні, справа призначена на 20.06.2025 року.
Ухвалою суду від 20.06.2025 року задоволено клопотання представника відповідачів про витребування доказів у ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у підготовчому засіданні оголошено перерву для отримання витребуваних доказів, до 28.08.2025 року.
08.07.2025 року до суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання ухвали суду надійшла реєстраційна справа щодо земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:85:037:001.
12.08.2025 року до суду від представника відповідачів надійшло клопотання про витребування доказів.
28.08.2025 року суд ухвалив закрити підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 28.10.2025 року.
Ухвалою суду від 28.10.2025 року розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву та витребувано повторно кадастрову справу щодо земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:85:037:001 у ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, наступне засідання призначено на 09.12.2025 року.
17.11.2025 року до суду від ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у відповідь на ухвалу суду надійшла інформація, що документація із землеустрою, на підставі якої було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:001 в регіональному фонді документації із землеустрою та оцінки земель ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не обліковується та на зберігання не передавалась.
09.12.2025 року від представника відповідачів надійшло клопотання про витребування доказів.
09.12.2025 року розгляд справи не відбувся через відсутність в суді електроенергії, справа призначена на 17.02.2026 року.
17.02.2026 року судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачів через перебування на лікарняному, наступне засідання призначено на 05.03.2026 року.
05.03.2026 року судове засідання не відбулось через відсутність в суді електроенергії, наступне засідання призначено на 02.04.2026 року.
30.03.2026 року надійшли письмові пояснення від представника відповідачів, у яких вказує, що з висновку експерта слідує, що земельні ділянки кадастровий номер 8000000000:85:037:0101 та кадастровий номер 8000000000:85:037:0100 утворились в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019, а отже право власності на них окремо у позивача не виникало, і підставою для реєстрації права власності слід вважати оскаржуване рішення державного реєстратора.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов із викладених у ньому підстав.
Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, просив задовольнити зустрічний позов.
Відповідач за зустрічним позовом - державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)) Рябий Д.С. повідомлявся про дату, час і місце судового засідання через зареєстроване місцезнаходження органу державної реєстрації, але суду було повідомлено, що з ним у трудових відносинах орган не перебуває. Враховуючи відсутність інших відомостей про державного реєстратора, суд вважав його належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання.
Після дослідження доказів суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню, виходячи із такого.
Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.
Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10.03.2010 року у справі № 2-5/2009, частково скасованим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01.07.2010 року у цивільній справі про визначення порядку користування земельною ділянкою, поділ домоволодіння, вирішено виділити в натурі в окреме домоволодіння із домоволодіння по АДРЕСА_1 житловий будинок під літерою «Е», що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 380,8 кв.м. згідно ліній розподілу зазначених у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 634 від 26.10.2009 р. по схемі і в межах, вказаних у додатку № 5 висновку - варіант №1; виділити в окреме домоволодіння із домоволодіння по АДРЕСА_1 із житлового будинку літера «А» квартиру АДРЕСА_4 ; виділити ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 827,83 кв.м. згідно ліній розподілу зазначених у висновку будівельно-технічної експертизи № 634 від 26.10.2009 р. по схемі і в межах, вказаних у додатку № 9 висновку.
Згідно з висновком № 634 судової будівельно-технічної експертизи у справі № 2-5/2009, на вирішення експерта були поставлені питання, зокрема щодо можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 23045316 від 16.06.2014 року, 18.09.2013 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на окреме домоволодіння, квартира АДРЕСА_5 , на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 р. 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, 22.05.2014 року були внесені відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0828 га, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 24.03.2014, ТОВ «ГЕО ПРОСТІР».
18.06.2014 року ОСОБА_3 звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за адресою: АДРЕСА_1 , у заяві вказувала форму власності «приватна».
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13802620 від 16.06.2014 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Рябого Д.С. реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, за ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 23045832, 16.06.2014 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0828 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 р.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 375641988 від 23.04.2024 р., за ОСОБА_3 зареєстровано право власності: 
- на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0100 площею 0,0679 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50802401 від 24.01.2020, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 р., заяви співвласників про розподіл часток у спільній власності № 61 від 28.01.2019;
- на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0101 площею 0,0149 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50801526 від 24.01.2020, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 р., заява № 61 від 28.01.2019, посвідчена приватним нотаріусом Ханіною А.В.;
У цій же Інформації вказано, що право власності на житловий будинок літ. «Е» по АДРЕСА_1 , зареєстровано: на частину за ОСОБА_4 на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 р.; на частину за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 16.08.2019 р. 
У висновку судового експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1770/04-2024 від 18.04.2024 вказано: 
1. Між земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:85:037:0101 площею 0,0149 га за адресою: АДРЕСА_1 та територією, розташовується земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:85:037:0018 (розташування прийнято відповідно до чергового кадастрового плану даних міського земельного кадастру від 30.09.2013), станом на дату проведення дослідження, огорожа відсутня в цілому, а тому встановити чи відповідає фактичне розташування огорожі між земельними ділянками з кадастровим номером 8000000000:85:037:0101 та 8000000000:85:037:0018, не вбачається за можливе.
Частина земельної ділянки, з кадастровим номером 8000000000:85:037:0101, а саме ділянка площею 148 кв.м. або 99,33 % від усієї площі ділянки; з кадастровим номером 8000000000:85:037:0100, а саме ділянка площею 6,1 кв.м. або 0,90 % від усієї площі ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у фактичному користуванні сусіднього домоволодіння як єдина цілісна територія одного домоволодіння, що розташовується в північно-західному напрямку, де розташовується земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:85:037:0018 (розташування прийнято відповідно до чергового кадастрового плану даних міського земельного кадастру від 30.09.2013), що детально описано та графічно зображено на малюнку № НОМЕР_1 в дослідницькій частині висновку. А огорожу між земельними ділянками з кадастровим номером 8000000000:85:037:0101 та 8000000000:85:037:0100 встановлено із зміщенням від межі визначених Державним земельним кадастром.
2. У фактичному користуванні ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на дату проведення візуально-інструментального обстеження перебуває ділянка площею 674,4 кв.м. (0,06744 га), яка проходить по точках …, що графічно зображено на малюнку № НОМЕР_2 в дослідницькій частині висновку.
У висновку також зазначено, що на місці земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019, яка перебувала у власності ОСОБА_3 розташовано дві земельні ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0100 та 8000000000:85:037:101, які утворились в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019.
Згідно з листом Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.07.2024 у відповідь на адвокатський запит, за поданням департаменту рішення щодо передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Київська міська рада не приймала. Дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за адресою: АДРЕСА_1 , не видавався. Технічна документація на підставі якої земельній ділянці на АДРЕСА_1 було присвоєно кадастровий номер до Департаменту не надходила. 
Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у відповідь на ухвалу суду, документація із землеустрою, на підставі якої було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 в регіональному фонді документації із землеустрою та оцінки земель ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не обліковується та на зберігання не передавалась. Станом на теперішній час, згідно відомостей Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019, скасована, а відомості про неї набули статусу архівних.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.03.2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 756/3178/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
27.07.2017 року ОСОБА_4 і ОСОБА_6 у цивільній справі № 756/3178/17 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_3 у якому просили скасувати рішення держаного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рябого Дмитра Сергійовича індексний номер 13802620 від 16.06.2014 та внесений на підставі цього рішення запис № 6021681 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0828 га (кадастровий номер 8000000000:85:037:0019) за ОСОБА_3 . 
Ухвалою суду від 14.12.2020 року у цивільній справі № 756/3178/17, первісний позов залишено без розгляду.
Ухвалою суду від 10.07.2023 року у цивільній справі № 756/3178/17, зустрічний позов залишено без розгляду.
Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, статей 316, 317 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 
Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Частиною 1 ст. 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
В силу ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частин 4-6 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Частиною 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ч. 1 ст. 83, п. а) ч. 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
У частині 6 ст. 106 ЗК України вказано, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтею 121 ЗК України (в редакції на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ) передбачено, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
Зі змісту статей 118, 122 ЗК України слідує, що надання земельних ділянок у користування або передання у власність здійснюється зарезультатами розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якої надається компетентним органом.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 4-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ),рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність або користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) приймається без здійснення державної реєстрації права держави чи територіальної громади на такі земельні ділянки, крім випадків, коли право власності на земельні ділянки державної або комунальної власності вже зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У пункті 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ),державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ),державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ),документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
У пункті 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ) вказано, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 ), у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року.
Оцінка доказів і мотиви суду.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 320/9049/18).
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, зокрема щодо первісного позову, суд звертає увагу, що позов ОСОБА_3 ґрунтується на порушенні її права власності на земельну ділянку. 
Водночас, під час розгляду справи суду не було надано доказів виникнення у позивача передбачених законом підстав для набуття нею права власності на земельну ділянку. 
Так, як слідує зі змісту рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10.03.2010 року у справі № 2-5/2009, частково скасованого рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01.07.2010 року, за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку не визналось, а вирішувалось питання про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння, які були користувачами земельної ділянки.
Будь-яких рішень уповноваженими органами місцевого самоврядування про передання земельної ділянки із комунальної у приватну власність на користь ОСОБА_3 не приймалось, дозвіл на розроблення технічної документації не надавався.
Суд звертає увагу, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.
Натомість, перелік підстав виникнення права власності на земельну ділянку міститься у статті 81 ЗК України. 
Таким чином, оскільки позивачем у цій справі не доведено виникнення у неї права власності на земельну ділянку, і наданий нею висновок судового експерта також помилково ґрунтується на праві власності позивача, то у задоволенні позову слід відмовити. 
Суд зазначає, що відсутність у позивача права власності на земельну ділянку не виключає наявність у неї законних прав землекористувача, однак в силу статті 13 ЦПК України суд не може самостійно змінювати підстави позову.
Надаючи оцінку доводам зустрічного позову, суд зазначає, що позивачі просять скасувати рішення про державну реєстрацію на земельну ділянкуз кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 за ОСОБА_3 , яке було прийняте 16.06.2014 року.
Як слідує з наведених вище правових позицій Верховного Суду, державний реєстратор є неналежним відповідачем за вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, а тому у задоволенні зустрічного позову до державного реєстратора з цих підстав слід відмовити. 
Крім того, поза увагою позивачів залишилось те, що на підставі ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019 як об`єкт майнових прав припинила існування 24.01.2020 в результаті її поділу на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:85:037:0100 та 8000000000:85:037:101.
Водночас, позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на новостворені земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:85:037:0100 та 8000000000:85:037:101, позивачі не заявляли. 
Таким чином, незважаючи на встановлення судом відсутності законних підстав для державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:037:0019, обраний позивачами спосіб захисту за обставин цієї справи, не є ефективним у цих правовідносинах, оскільки стосується не існуючого об`єкту майнових прав, і не може призвести до реального захисту прав чи відновлення становища, беручи до уваги реєстрацію права власності ОСОБА_3 на новостворені земельні ділянки.
Тому, з цих підстав у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_3 слід відмовити.
Доводи ОСОБА_3 про пропуск позивачами за зустрічним позовом строку позовної давності, суд вважає безпідставними, оскільки як вказано відповідачем за зустрічним позовом, про порушення свої прав позивачі за зустрічним позовом дізнались у липні 2017 року. Однак в силу Закону України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», та Закону № 2120-IX від 15.03.2022 року на період карантину та воєнного стану строк позовної давності був зупинений.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у первісному та зустрічному позовах, понесені сторонами судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Діденко