РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4931/25 
06 травня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Ажнюк О.С. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в залі суду м. Костопіль цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 09.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі ТОВ «ІНФІНАНС») та  ОСОБА_1  укладено електронний кредитний договір № 0980330892 на підставі Заявки-анкети № 3419598, на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до закону України «Про електронну комерцію», на умовах фінансового кредиту.
За умовами цього договору позичальник  ОСОБА_1  отримав кредит у сумі 10000 грн. строком на 7 днів, зі строком дії договору – 3 роки, шляхом зарахування коштів на вказану ним банківську картку та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки 1,75 % за один день користування кредитом. 
Вказує, що ТОВ «ІНФІНАНС» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника.
11.02.20222 ТОВ «Інфінанс» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу №11-02/22.
10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 відступило право вимоги за цим договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Відповідач  ОСОБА_1  своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором ні перед первісним кредитором, ні перед факторами належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. 
Станом на 12.11.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 375574 грн. 50 коп., з яких: 9999 грн. 98 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 249024 грн. 76 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.
Разом із тим, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач, покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 142474 грн. 98 коп., з яких: 9999 грн. 98 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 132475 грн. 00 коп. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги ТОВ «ІНФІНАС».
Також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 25000 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав що відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 10 000,00 грн, строк користування кредитом - 7 днів. Загальна вартість кредиту становить 11225 грн. При денній процентній ставці за умовами договору - 1,75%, за строк користування кредитом 7 днів відсотки за кредитом становлять 1225 грн. 00 коп. 
У задоволенні позову просив відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. При цьому просив врахувати, що відсотки за кредитом нараховані поза строком кредитування, що суперечить вимогам закону. Вважає також надто завищеними витрати позивача на правову допомогу адвоката. 
У відповіді на відзив позивач просив врахувати те, що відповідно до умов договору та правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору, розмір кредиту становить 10 000,00 грн., в межах строку дії договору – 3 роки. Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Згідно умов договору надання позики та положень правил надання коштів у позику вбачається, що зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем) з відсотковою ставкою 1,75 відсотків від суми кредиту (траншу) за кожен день користування кредитом (траншем), починаючи з дати першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення кредиту, що також залишилось поза увагою відповідача. Даним договором визначено два окремих строки, які важливо розмежовувати: - строк користування траншем – 30 календарних днів, дотримання якого надає можливість позичальнику отримати наступний транш кредиту (п. 6.11. Правил); - строк користування кредитними коштами, наданими окремими траншами в рамках відновлювальної кредитної лінії, обмеженої максимальною сумою 10000,00 грн. – 36 календарних місяців з дати укладення договору.
Тому згідно розрахунків заборгованості відповідача, нарахування відсотків за договором надання позики проведено за період з 05.01.2021 р. по 08.12.2023 включно, відсоткова ставка 1,75% денних, тобто виключно в межах строку користування кредитними коштами – 36 календарних місяців з дати укладення договору (09.12.2020 року). Крім того, вказав, що витрати на правову допомогу є обгрунтованими і підтвердженими належними і достатніми доказами. 
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. 
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що 09.12.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та  ОСОБА_1  укладено електронний кредитний договір № № 0980330892  на підставі Заявки-анкети № 3419598  на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до закону України «Про електронну комерцію», на умовах фінансового кредиту.
Наведене підтверджується Пропозицією укласти Договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0980330892 від 09.12.2020 (оферта), Акцептом оферти від 09.12.2020 на укладення Договору на надання позики, заявкою-анкетою на отримання кредиту №3419598 від 05.01.2021, яка підписана позичальником  ОСОБА_1  одноразовим ідентифікатором, та в якій він зазначив номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кредитні кошти, довідкою про ідентифікацію позичальника  ОСОБА_1 .
За умовами цього договору позичальник  ОСОБА_1  05.01.2021 отримав кредит у сумі 10000 грн. строком на 7 днів, шляхом зарахування коштів на вказану ним банківську картку та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки 1,75 % за один день користування кредитом, що підтверджується квитанцією про перерахування кредитних коштів позичальнику від 09.08.2025, повідомленням ТОВ “Інфінанс”, АТ “Універсал Банк” від 21.03.2026., випискою про рух коштів на картковому рахунку позичальника.
Вказане свідчить про ознайомлення відповідача з умовами договору та належне укладення зазначеного кредитного договору, шляхом проставляння сторонами електронного цифрового підпису.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У встановлений договором строк відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором. Станом на 12.11.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 375574 грн. 50 коп., з яких: 9999 грн. 98 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 249024 грн. 76 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.
При цьому, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 142474 грн. 98 коп., з яких: 9999 грн. 98 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 132475 грн. 00 коп. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги ТОВ «ІНФІНАС», що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Також встановлено, що 11.02.2022 ТОВ «Інфінанс» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу №11-02/22.
10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 відступило право вимоги за цим договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Наведене підтверджується повідомленням ТОВ «ІНФІНАНС» про відступлення права вимоги за договором позики, укладеним ізОСОБА_1  договорами факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022, № 10-01/2023 від 10.01.2023, актами приймання-передачі Реєстру боржників за вказаними договорами факторингу, реєстрами боржників.
З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1  свої зобов`язання за вказаним договором позики ні перед первісним кредитором, ні перед факторами не виконав. 
Таким чином встановлено, що позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача  ОСОБА_1 .
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Підстави для визнання зазначеного договору позики неукладеним та договору факторингу нікчемним відсутні. Відповідачем не спростовано факт укладення договору позики та існування заборгованості за цим договором. 
Разом з тим обґрунтованими є доводи представника відповідача про неправомірне здійснення передбачених умовами кредитного договору нарахувань поза межами узгоджених строків кредитування, які в договорі про надання кредиту, анкеті-заяві на кредит, оферті пропозиці складають 7 днів.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК Українитлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів"нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції Україниучасть у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином суд дійшов висновку про неправомірну односторонню пролонгацію договору та нарахування процентів, нарахованих фактором за порушення строків виконання зобов`язання за період з 05.01.2021 по 08.12.2023, з 14.07.2021 по 09.01.2023.
Отже, до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором позики №0980330893 від 05.01.2021 в сумі 9999 грн. 98 коп. та за процентами в сумі 1225 грн. за період строку кредитування 7 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема (11224,98 х 100) : 142474,98 = 7,87 %, тобто позов задоволено на 7,87%. 
При визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 7,87 % = 190,64 грн., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 190 грн. 64 коп. судових витрат зі сплати судового збору.
Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Позивачем заявлено до стягнення на його користь з відповідача 25000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги із зазначенням вартості та об`єму наданих послуг, витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в сумі 1967,50 грн. (25000 х 7,87%).
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 509, 526, 527, 530, 532, 599, 610- 612, 615, 629, 631, 634, 638, 1046-1050, 1054 ЦК України ст. 2, 3-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за кредитним договором №9880330892 від 09.12.2020 в сумі 11224 (одинадцять тисяч двісті двадцять чотири) грн. 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 190 (сто дев`яносто) грн. 64 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" витрати за надання правничої допомоги в сумі 1967 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», м. Київ, вул. Мечнікова,3, офіс 306, ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач – ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 06 травня 2026 року.

Суддя	Р. М. Снітчук